Справа № 161/16258/25 
Провадження № 2/161/400/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Ковтуненка В.В.,
за участю секретаря судового засідання Камінського Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 10 в м. Луцьку цивільну справу № 161/16258/25 за позовною заявою адвоката Ольховського Миколи Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В :

Адвокат Ольховський Микола Вікторович звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з вказаним позовом. Просить суд в порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача грошову компенсацію в розмірі 173 750,00 гривень за частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль Peugeot 3008, рік випуску – 2011, колір білий, номер кузову НОМЕР_1 , та стягнути з ОСОБА_2 судові витрати в сумі 13 537,50 гривень, з яких 1 737,50 гривень, 10 000 гривень – витрати на правничу допомогу, 1 800 гривень - витрати на проведення автотоварознавчої експертизи з підстав, викладених в позовній заяві.
Ухвалою суду від 03 листопада 2025 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку регресу прийнято до провадження суду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом адвоката Ольховського Миколи Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
З підстав, викладених в зустрічній позовній заяві, просить суд: стягнути з ОСОБА_1 на його користь 116 644,21 гривень в порядку зворотньої вимоги (регресу), як частини виплаченого ним кредитного зобов`язання подружжя, яке виникло за кредитними договорами, укладеними між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк» 02 листопада 2022 року та 19 січня 2023 року та стягнути судові витрати.
Позивач-відповідач та її представник в судовому засіданні заявлений первісний позов підтримали в повному об`ємі з підстав, викладених в позовній заяві. Просили первісний позов задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити. В подальшому в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином, представник Позивача-відповідача подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги за первісним позовом підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити з підстав, викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву.
Відповідач-позивач та його представник в судовому засіданні частково визнали первісний позов, зустрічний позов підтримали в повному об`ємі, просили його задовольнити. В подальшому в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином, представник Відповідача-позивача подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги за первісним позовом визнають частково, а зустрічний позов підтримують в повному обсязі та не заперечують проти заочного розгляду справи.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений первісний позов підлягає до часткового задоволення, а зустрічний позов – до задоволення повністю, з наступних підстав.
Судом при розгляді справи встановлено наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:
1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;
2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;
3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;
4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";
5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
19 листопада 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є сторонами по справі, було зареєстровано шлюб (а.с. 7).
Заочним рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 24 вересня 2024 року шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 19 листопада 2004 року – розірвано.
За час перебування сторін по справі в зареєстрованому шлюбі, а саме 14 травня 2021 року, відповідачем-позивачем ОСОБА_2 було придбано транспортний засіб Peugeot 3008, рік випуску – 2011, колір білий, номер кузову НОМЕР_1 (а.с. 10).
Внаслідок чого, майно, що є предметом первісного позову, а саме - транспортний засіб Peugeot 3008, рік випуску – 2011, колір білий, номер кузову НОМЕР_1 , є спільною сумісною власністю подружжя, та в рівних частках належить сторонам по справі – ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Зазначені обставини достовірно встановлені судом та стороною відповідача-позивача не заперечувались.
Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).
Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України).
Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 08 лютого 2022 року (справа № 209/3085/20) зауважила, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.
Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду (див. висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц). Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає.
Метою звернення позивача-відповідача до суду є поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме неподільної речі - транспортного засобу Peugeot 3008, рік випуску – 2011, колір білий, номер кузову НОМЕР_1 . 
Суд звертає увагу, що відповідач-позивач фактично визнає право ОСОБА_1 отримати компенсацію за частку останньої у праві спільної сумісної власності подружжя, а безпосередньо ОСОБА_1 шляхом пред`явлення первісного позову продемонструвала намір її прийняти замість належної їй частки. Фактично спір в цій частині зводиться до визначення вартості транспортного засобу Peugeot 3008, рік випуску – 2011, колір білий, номер кузову НОМЕР_1 та, відповідно, розміру грошової компенсації.
Внаслідок чого суд констатує, що за виниклих обставин та умов внесення відповідачем-позивачем коштів на депозитний рахунок суду не є доцільним та необхідним. 

Щодо дійсної вартості транспортного засобу Peugeot 3008, рік випуску – 2011, колір білий, номер кузову НОМЕР_1 , суд звертає увагу на наступні обставини.
При зверненні до суду, одночасно з позовною заявою, адвокатом Ольховським Миколою Вікторовичем було подано висновок експерта № 49, складений 01 серпня 2025 року судовим експертом-автотоварознавцем Семенюком Василем Миколайовичем (а.с. 13-16). Відповідно до вказаного висновку, середня дійсна (ринкова) вартість автомобіля Peugeot 3008, рік випуску – 2011, колір білий, номер кузову НОМЕР_1 , станом на дату оцінки становить 347 500,00 гривень. 
При цьому, суд звертає увагу, що висновок експерта № 49, складений 01 серпня 2025 року судовим експертом-автотоварознавцем Семенюком Василем Миколайовичем містить застереження щодо проведення дослідження виключно на підставі наданих замовником документів та спеціальної програми по ідентифікації КТЗ, однак, без фактичного огляду транспортного засобу Peugeot 3008, рік випуску – 2011, колір білий, номер кузову НОМЕР_1 .
18 вересня 2025 року представником відповідача-позивача, адвокатом Поліщуком В.А. подано до суду висновок експерта № 0039, складений 13 вересня 2025 року судовим експертом-автотоварознавцем ОСОБА_4 . Відповідно до вказаного висновку, ринкова вартість автомобіля Peugeot 3008, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , (рік випуску – 2011, колір білий, номер кузову НОМЕР_1 ), станом на момент проведення дослідження становить 218 296,00 гривень. 
Суд звертає увагу, що судовим експертом-автотоварознавцем Демидюком Володимиром Тихоновичем при виконанні вказаного експертного автотоварознавчого дослідження, 05 вересня 2025 року було здійснено технічний огляд транспортного засобу Peugeot 3008, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , (рік випуску – 2011, колір білий, номер кузову НОМЕР_1 ), та визначено додаткове зменшення ринкової вартості КТЗ, виходячи з його комплектності, укомплектованості, пошкоджень, відновлення і оновлення складових.

Щодо відсутності підстав для призначення експертизи судом, суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до ч. 1 статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

В ході розгляду справи достовірно встановлено, що кожною стороною зокрема, до суду було подано висновок експерта, складений на її замовлення з метою визначення ринкової вартості транспортного засобу Peugeot 3008, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску – 2011, колір білий, номер кузову НОМЕР_1 .
При цьому, як було встановлено судом, що висновок експерта № 49, від 01 серпня 2025 року, був складений судовим експертом-автотоварознавцем Семенюком Василем Миколайовичем на замовлення сторони позивача-відповідача, ОСОБА_1 , без технічного огляду самого транспортного засобу, та виключно на підставі наданих замовником документів та спеціальної програми по ідентифікації КТЗ.
В свою чергу, висновок експерта № 0039, від 13 вересня 2025 року був складений судовим експертом-автотоварознавцем Демидюком Володимиром Тихоновичем на замовлення сторони відповідача-позивача, ОСОБА_2 із технічним оглядом транспортного засобу Peugeot 3008, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , (рік випуску – 2011, колір білий, номер кузову НОМЕР_1 ), та визначенням додаткового зменшення ринкової вартості КТЗ, виходячи з його комплектності, укомплектованості, пошкоджень, відновлення і оновлення складових.
Внаслідок чого, судом приймається до уваги саме висновок експерта № 0039, від 13 вересня 2025 року, складений судовим експертом-автотоварознавцем Демидюком Володимиром Тихоновичем, яким вартість автомобіля Peugeot 3008, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , (рік випуску – 2011, колір білий, номер кузову НОМЕР_1 ), визначена в розмірі 218 296,00 гривень. Жодних сумнівів щодо правильності вказаного висновку в суду не виникає.
Також суд звертає увагу, що ні ОСОБА_1 , ні адвокатом Ольховським М.В. не було подано до суду жодних заперечень щодо висновку експерта № 0039, від 13 вересня 2025 року, та в жоден спосіб не зазначено щодо незгоди з ним.
Внаслідок чого, сукупність умов, яка є підставою для призначення експертизи судом, та яка визначена положеннями ч. 1 статті 103 ЦПК України - взагалі відсутня.
Таким чином, доведеною суду належними, достовірними та достатніми доказами є ринкова вартість транспортного засобу Peugeot 3008, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , (рік випуску – 2011, колір білий, номер кузову НОМЕР_1 ) саме в розмірі 218 296,00 гривень. 
Внаслідок чого, розмір грошової компенсації за частку у праві спільної сумісної власності, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 становить 109 148,00 гривень. 
А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову.
Одночасно із стягненням з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за частку у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб Peugeot 3008, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , (рік випуску – 2011, колір білий, номер кузову НОМЕР_1 ) в розмірі 109 148,00 гривень, суд вирішує питання про визнання за відповідачем-позивачем ОСОБА_2 права приватної власності на вказаний транспортний засіб вцілому. Оскільки стягнення на користь позивача-відповідача відповідної грошової компенсації необхідно розглядати саме як вимогу про поділ неподільної речі (в даному випадку - автомобіля) шляхом виділення такої речі у власність відповідача-позивача та стягнення з нього компенсації замість частки ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на автомобіль.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на його користь 116 644,21 гривень в порядку зворотньої вимоги (регресу), як частини виплаченого ним кредитного зобов`язання подружжя, яке виникло за кредитними договорами, укладеними між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк» 02 листопада 2022 року та 19 січня 2023 року, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 4 статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Таким чином, виходячи зі змісту статей 60, 65 СК України, при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).

Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок особистих коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України.
Так, відповідно до статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.
Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеним у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 712/6574/16-ц (провадження № 61-17824св18).
02 листопада 2022 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, АТ КБ «Приватбанк» надало ОСОБА_2 безготівковий строковий кредит на суму 95 300,00 гривень. Строк кредитування – 36 місяців. Процентна ставка - 1,5% щомісячно (18% річних). ОСОБА_2 зобов`язався використати кредит на споживчі цілі, сплачувати проценти в розмірах та строки, визначені умовами договору та у визначений строк повернути кредит.
Крім того, 19 січня 2023 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, АТ КБ «Приватбанк» надало ОСОБА_2 безготівковий строковий кредит на суму 59 900,00 гривень. Строк кредитування – 36 місяців. Процентна ставка - 1,5% щомісячно (18% річних). ОСОБА_2 зобов`язався використати кредит на споживчі цілі, сплачувати проценти в розмірах та строки, визначені умовами договору та у визначений строк повернути кредит.

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» № 564SPOTVTAGHFKI9 від 20 вересня 2025 року, заборгованість в ОСОБА_2 за кредитним договором за № 22110233432796 (згідно умов договору – б/н) від 02 листопада 2022 року – відсутня. Дата закриття кредита – 18 вересня 2025 року. Погашення кредитної заборгованості здійснювалось щомісячними платежами за період з 02 грудня 2022 року по 18 вересня 2025 року. Загальна сума сплачених ОСОБА_2 грошових коштів за договором становить 144 665,40 гривень.
Крім того, згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» № OR62OO0NIHRM48TK від 23 вересня 2025 року, заборгованість в ОСОБА_2 за кредитним договором за № 23011933796121 (згідно умов договору – б/н) від 19 січня 2023 року – відсутня. Дата закриття кредита – 18 вересня 2025 року. Погашення кредитної заборгованості здійснювалось щомісячними платежами за період з 19 лютого 2023 року по 18 вересня 2025 року. Загальна сума сплачених ОСОБА_2 грошових коштів за договором становить 88 623,02 гривень.

Приймаючи до уваги вищевикладене, в ході розгляду зустрічного позову, першочерговому доказуванню підлягають наступні обставини: 
- укладення ОСОБА_2 кредитних договорів від 02 листопада 2022 року та від 19 січня 2023 року в інтересах сім`ї;
- погашення кредитної заборгованості за кредитними договорами від 02 листопада 2022 року та від 19 січня 2023 року саме за рахунок особистих коштів ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідач-позивач ОСОБА_2 понад 20 років проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 за час проживання за адресою: АДРЕСА_1 брав участь на рівні із власниками вказаного житлового будинку в його утриманні та в проведенні різного роду ремонтних робіт. 
31.12.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , відбулася пожежа, в результаті якої майже вся частина будинку, яка належить відповідачу ОСОБА_1 була знищена або ж пошкоджена, що підтверджується фототаблицею та актом про пожежу від 31.12.2021 року, складеним комісією Луцького РУ ГУ ДСНС України у Волинській обл., з яких слідує, що пожежею знищено 70 кв.м. покрівлі, 30 кв.м. перекриття, пошкоджено 30 кв.м. внутрішнього оздоблення стін.
Відновлювальний ремонт пошкоджених частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , здійснював ОСОБА_2 .
Про вищевказану обставину свідчать долучені до матеріалів справи видаткові накладні, які виписувалися на позивача, платіжні документи (квитанції тощо) та банківські виписки, якими підтверджується оплата товари та послуги під час проведення будівельних робіт.
При залученні коштів для відбудови пошкоджених елементів спірного майна ОСОБА_2 02.11.2022 року та 19.01.2023 року були укладені кредитні договори із АТ КБ «Приватбанк», та як свідчать банківські виписки по рахунках позивача, кредитні кошти здебільшого використовувалися при оплаті будівельних товарів.
Зазначені обставини встановлені рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2024 року та постановою Волинського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року.
Також суд звертає увагу, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2024 року та постановою Волинського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року встановлено, що ОСОБА_1 та її представник, адвокат Ольховський М.В. дані обставини в жодній мірі не спростували.
Однак, в ході розгляду справи, в заперечення вищевказаних обставин, представник позивача-відповідача, адвокат Ольховський М.В. зазначив, що вони не мають преюдиціального значення, та потребують доказування ОСОБА_5 в межах даної цивільної справи на загальних підставах, оскільки цивільні справи № 161/16258/25 та № 161/342/24 мають різні предмети.
Також представник позивача-відповідача, адвокат Ольховський М.В. зазначає, що ОСОБА_1 на відновлення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 також були залучені грошові кошти, отримані від родичів, друзів, знайомих, сусідів та пересічних громадян. Крім того, ОСОБА_1 нібито здійснювала ОСОБА_2 перерахунок грошових коштів в сумі 3 130 злотих, а грошові кошти в сумі 3 000 злотих – передавала водієм.

Зазначені твердження представника позивача-відповідача, адвоката Ольховського М.В. судом не приймаються до уваги з наступних підстав.
Першочергово, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Внаслідок чого, обставини, встановлені рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2024 року та постановою Волинського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року, та на які сторона відповідача-позивача посилається як на підставу зустрічного позову не підлягають доказуванню в межах розгляду даної цивільної справи.
При цьому, твердження представника позивача-відповідача, адвоката Ольховського М.В. щодо необхідності повторного доказування таких обставин на загальних підставах саме у зв`язку з різними предметами позову в цивільних справах № 161/16258/25 та № 161/342/24 є абсурдними. Оскільки конструкція ч. 4 ст. 82 ЦПК України вимагає ідентичності виключно самих обставин, та особи або осіб, щодо якої встановлено ці обставини. Жодних обмежень щодо ідентичності або пов`язаності предмету та/або підстав позову справ, в яких встановлені рішенням суду обставини не підлягають доказуванню - ч. 4 ст. 82 ЦПК України не містить.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Також суд звертає увагу, що ОСОБА_1 та її представником, адвокатом Ольховським М.В. не надано жодних доказів на підтвердження обставин, згідно яких на відновлення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , безпосередньо ОСОБА_1 залучені грошові кошти, отримані від родичів, друзів, знайомих, сусідів та пересічних громадян.
Суд додатково констатує, що навіть за умови належного доведення стороною позивача-відповідача вищевказаних обставин, це підтвердило б виключно факт фінансової участі ОСОБА_1 у відновленні житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, не спростувало би факт використання ОСОБА_2 отриманих кредитних коштів на відновлення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Щодо отримання ОСОБА_1 грошових коштів на відновлення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на умовах позики або кредиту – стороною позивача-відповідача не зазначалось взагалі. А за умови належного підтвердження таких обставин – це є підставою для звернення ОСОБА_1 до суду за захистом порушених прав. Однак, зазначені обставини не можуть розцінюватись судом як заперечення проти позовних вимог, або як підстава для відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .
Також суд звертає увагу, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2024 року (справа № 161/342/24) окремо констатовано, що з урахуванням зібраних у справі доказів, суд вважає доведеним, що відновлювальним ремонтом житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , після пожежі позивач займався самостійно, без будь-якої вагомої участі ОСОБА_1 , яка з початку введення на території України воєнного стану виїхали за кордон, звідки поверталася 5 разів у період з квітня 2023 року по жовтень 2023 року включно та у кожному з випадків не довше ніж на 4 доби.
Також не заслуговують на увагу посилання адвоката Ольховського М.В. на обставину, згідно якої шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано лише 24 вересня 2024 року, рішенням Млинівського районного суду Волинської області, яке набрало законної сили 25 жовтня 2024 року. Внаслідок чого, станом саме на день розірвання шлюбу залишок заборгованості за кредитними договорами, укладеними між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 становив 37 061,16 гривень та 26 622,20 гривень відповідно.
Принцип «естопель» (лат. “estoppel”) є правовим принципом, який забороняє особі заперечувати свої власні заяви, дії або поведінку, якщо це протирічить її попереднім зобов`язанням або вчинкам. Цей принцип базується на принципі добросовісності та чесності взаємодії між особами.
Судовою практикою неодноразово підкреслювалась недопустимість суперечливої поведінки сторони по справі, зокрема в Постанові об`єднаної палати КЦС ВС від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17, де об`єднана палата пояснила, що принцип добросовісності, який лежить в основі доктрини venire contra factum proprium, є стандартом чесної та відкритої поведінки. Це означає повагу до інтересів іншої сторони відповідного правовідношення. Сама доктрина venire contra factum proprium базується на римській максимі non concedit venire contra factum proprium — «не можна діяти всупереч своїй попередній поведінці». Таким чином, добросовісності та чесній діловій практиці суперечать дії, що не відповідають попереднім заявам або поведінці, якщо інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.
Оскільки судом достовірно встановлено, і це вбачається із змісту рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2024 року (справа № 161/342/24), що в обгрунтування зустрічного позову в межах вказаної цивільної справи ОСОБА_1 посилалась на обставину, згідно якої подружні відносини з ОСОБА_2 припинилися ще у 2021 році, через неправомірні дії щодо неї. 
При цьому, в листопаді 2023 року ОСОБА_1 вже звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В свою чергу, як було встановлено судом, безпосередньо ОСОБА_2 , про намір ОСОБА_1 розірвати шлюб стало відомо лише в 2024 році.
Внаслідок чого, намагання сторони позивача-відповідача в непрямий спосіб зазначити щодо часткового погашення кредитних зобов`язань ОСОБА_2 за час перебування в шлюбних відносинах є порушенням принципу недопустимості суперечливої поведінки сторони по справі, та не заслуговують на увагу. 
Таким чином, всебічно та повно дослідивши обставини, що мають значення для правильного вирішення зустрічного позову по суті, суд доходить висновку, що:
- ОСОБА_2 було укладено кредитні договори з АТ КБ «Приватбанк» від 02 листопада 2022 року та від 19 січня 2023 року саме в інтересах сім`ї;
- ОСОБА_2 було здійснено погашення кредитної заборгованості за кредитними договорами, укладеними з АТ КБ «Приватбанк» 02 листопада 2022 року та 19 січня 2023 року на загальну суму 233 288,42 гривень саме за рахунок своїх особистих коштів, про що також свідчить систематичний, щомісячний спосіб погашення заборгованості.
Внаслідок чого, суд доходить висновку, що боргові зобов`язання ОСОБА_2 за кредитними договорами, укладеними з АТ КБ «Приватбанк» 02 листопада 2022 року та 19 січня 2023 року на загальну суму 233 288,42 гривень вважаються спільними та такими, що виникли в інтересах сім`ї ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ). А тому за таких обставин зустрічний позов підлягає до задоволення повністю та з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають до стягнення 116 644,21 гривень в порядку зворотньої вимоги (регресу), як частини виплаченого ним кредитного зобов`язання подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем за первісним позовом при зверненні до суду з вказаним позовом було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 737,50 гривень. При цьому, суд прийшов до висновку про часткове задоволення первісного позову. Відсоток задоволених за первісним позовом вимог становить 62,81% з розрахунку (109 148 грн. / 173 750 грн.) х 100%. 
А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача-позивача на користь позивача-відповідача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі – 1 091,33 гривень.
Також відповідачем, позивачем за зустрічним позовом при зверненні до суду з позовом було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211,20 гривень. При цьому, суд прийшов до висновку про задоволення зустрічного позову в повному об`ємі. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з позивача-відповідача на користь відповідача-позивача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі – 1 211,20 гривень.
Відповідно до ч. 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
А тому за таких обставин, приймаючи обсяг задоволених вимог за кожним із позовів, у відповідності до положень ч. 10 статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різниці понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 119,87 гривень.

Відповідно до ч. 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 6-9 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами
Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем за первісним позовом було понесено та документально підтверджено судові витрати у зв`язку з підготовкою експертних висновків на замовлення сторони, в загальній сумі 1 800,00 гривень. При цьому, висновок експерта № 49, складений 01 серпня 2025 року судовим експертом-автотоварознавцем Семенюком Василем Миколайовичем і не був прийнятий судом до уваги. Однак враховуючи наявність порушеного права позивача за первісним позовом (хоча і в меншому обсязі), а також відсутність недобросовісної поведінки з боку позивача за первісним позовом, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача-позивача на користь позивача-відповідача понесених і документально підтверджених судових витрат у зв`язку з підготовкою експертних висновків на замовлення сторони, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі – 1 130,58 гривень.

Також судом при розгляді справи встановлено, що відповідачем за первісним позовом було понесено та документально підтверджено судові витрати у зв`язку з підготовкою експертних висновків на замовлення сторони, в загальній сумі 8 000,00 гривень. При цьому, саме висновок експерта № 0039, від 13 вересня 2025 року, складений судовим експертом-автотоварознавцем Демидюком Володимиром Тихоновичем був прийнятий судом до уваги. Однак суд враховує наявність порушеного права позивача за первісним позовом саме з боку відповідача за первісним позовом. При цьому, відсоток позовних вимог за первісним позовом, в задоволенні яких судом було відмовлено внаслідок обгрунтованих заперечень становить 37,19 % з розрахунку 100% - ((109 148 грн. / 173 750 грн.) х 100%). А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з позивача-відповідача на користь відповідача-позивача понесених і документально підтверджених судових витрат у зв`язку з підготовкою експертних висновків на замовлення сторони, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі – 2 975,20 гривень.
А тому за таких обставин, приймаючи обсяг задоволених вимог за кожним із позовів, у відповідності до положень ч. 10 статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різниці понесених і документально підтверджених судових витрат у зв`язку з підготовкою експертних висновків на замовлення сторони в сумі 1 844,62 гривень.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Суд звертає увагу, що представники кожної із сторін заявили про надання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, протягом `яти днів після ухвалення рішення суду.
Внаслідок чого під час ухвалення рішення у справі судом не вирішується питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Керуючись ст. 56, 57, 60, 65, 71 Сімейного Кодексу України, ст. 365, 544 ЦК України, ст.ст. 10-18, 81, 141, 263-268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Первісну позовну заяву адвоката Ольховського Миколи Вікторовича, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , грошову компенсацію в розмірі 109 148,00 гривень за частки у праві спільної сумісної власності подружжя на автомобіль Peugeot 3008, рік випуску – 2011, колір білий, номер кузову НОМЕР_1 
Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , право приватної власності на автомобіль Peugeot 3008, рік випуску – 2011, колір білий, номер кузову НОМЕР_1 .
В задоволенні решти первісного позову – відмовити.
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку регресу - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , в порядку зворотньої вимоги (регресу) грошові кошти в сумі 116 644,21 гривень, як частину виплаченого кредитного зобов`язання подружжя, яке виникло за кредитними договорами, укладеними між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк» 02 листопада 2022 року та 19 січня 2023 року.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 різницю понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 119,87 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 різницю понесених і документально підтверджених судових витрат у зв`язку з підготовкою експертних висновків на замовлення сторони в сумі 1 844,62 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення в повному об`ємі 
складено 06 квітня 2026 року.

Суддя В.В. Ковтуненко