Справа № 212/7546/25
2/212/399/26 
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року м. Кривий Ріг 
Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі: Головуючого судді - Власенко М.Д., за участі секретаря судового засідання – Машошиної Ю.О., розглянувши в порядку ст.247 ЦПК України за відсутності учасників справи та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Релігійної організації "Церковне управління (Єпископат) Німецької євангелічно-лютеранської церкви України" до ОСОБА_1 про витребування із чужого незаконного володіння земельної ділянки,-
В С Т А Н О В И В:
В червні 2026 року Релігійна організація "Церковне управління (Єпископат) Німецької євангелічно-лютеранської церкви України" (надалі - НЄЛЦУ) звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначили, що 05 травня 1997 року за договором купівлі-продажу НЄЛЦУ придбало у відповідача належний йому на праві власності будинок за адресою:   АДРЕСА_1 . На момент укладання договору-купівлі продажу позивачу не була відома інформація щодо наявності чи відсутності зареєстрованого права власності на земельну ділянку за вказаною адресою. 14 травня 1997 року рішенням Виконкому Криворізької міської ради № 247/2 передано відповідачу земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 . 03 червня 1997 року Виконкомом Криворізької міської ради було видано відповідачу Державний Акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим № 1211000000:04:446:0008, площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель за цією адресою. Оформлення вказаної земельної ділянки відбулось на підставі заяви відповідача від 03 квітня 1997 року про передання йому у приватну власність вказаної земельної ділянки, після чого 17 квітня 1997 року інженером-землевпорядником за участі суміжних землекористувачів було складено Акт встановлення меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що передається у приватну власність та користування відповідачу, загальною площею 0,1189 га, з яких у приватну власність передається 0,1000 га (у т.ч. під будівлями у дворами 0,0583 га, с/г угідь 0,0477 га, з них багаторічних насаджень 0,0477 га. 29 грудня 2023 року ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області листом повідомило представника позивача про те, що право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 1211000000:04:446:008) площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за відповідачем. Таким чином, на момент підписання договору купівлі-продажу від 05 травня 1997 року відповідачу було достеменно відомо, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, що був відчужений вказаним договором, належатиме на праві приватної власності саме йому. Разом цим, позивачу вказану інформацію повідомлено не було, а договір від 05 травня 1997 року не містив будь-яких положень щодо земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, який був проданий. Зважаючи на викладене вище, та керуючись ст.377 ЦК України ст.120 ЗК України, позивач просить витребувати на свою користь з чужого незаконного володіння відповідача земельну ділянку з кадастровим номером 1211000000:04:446:0008, площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та покласти на відповідача судові витрати.
Ухвалою суду від 04 липня 2025 року вказану позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 26 серпня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.
Ухвалою суду від 22 вересня 2025 року витребувано у КП "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" ДОР копії Архівної справи щодо нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 . Витребувано у ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області копію землевпорядної документації на земельну ділянку з кадастровим № 1211000000:04:446:0008, площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розроблену ПП "Земсправа".
Ухвалою суду від 23 січня 2026 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить його особистий підпис у повідомленні про вручення поштового відправлення, однак відзив на позов до суду не подав, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність від неї не надходило.
Суд, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 22 березня 1997 року державним нотаріусом Першої Криворізької державної нотаріальної контори Шабліян Е.М. видано на ім`я ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом за № 1-1234, на шлакоблочний обкладений в цеглою жилий будинок “А-1” жилою площею 33,5 кв.м., у тому числі загальною площею 62,7 кв.м., в 1/3 глинобитну та в 2/3 дерев`яно-каркасну літну кухню “Б”, саманний сарай”В”, цегловий душ “Е”, цеглову вбиральню “Ж”, шлакоблочний гараж “З”, вод.колонку І, замощення ІІ, забор № 1-3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20-21).
03 квітня 1997 року ОСОБА_1 звернувся до Виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів із заявою про передання йому у приватну власність земельну ділянку, площею 1000 кв.м. для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, а решту 174 кв.м. надати в довгострокове користування для АДРЕСА_2 (а.с.19).
Згідно Акту встановлення меж земельної ділянки, що передається у приватну власність та користування від 17 квітня 1997 року, на виконання рішення виконкому Криворізької ради народних депутатів від 10 березня 1993 року № 99, інженером-землевпорядником геодезистом Сєровим В.Г., у присутності спеціаліста-землевпорядника Криворізького міськвиконкому Стоян О.О., землекористувача (землевласника) ОСОБА_1 та суміжних землекористувачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 встановлено у натурі межі земельної ділянки, що відводиться у приватну власність ОСОБА_1 на території Криворізької міської ради по АДРЕСА_2 загальною площею 0,1189 га, у тому числі: передається у приватну власність 0,1000 га (у т.ч. під будівлями у дворами 0,0583 га, с/г угідь 0,0477 га, з них багаторічних насаджень 0,0477 га та передається у користування (у тому числі на умовах оренди) без права забудови 0,0189 га (а.с.17 зворот).
05 травня 1997 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Растєгаєвим В.М. за № 1437, за яким відповідач продав, а позивач купив шлакоблочний обкладений в цеглою жилий будинок “А-1” жилою площею 33,5 кв.м., у тому числі загальною площею 62,7 кв.м., в 1/3 глинобитну та в 2/3 дерев`яно-каркасну літну кухню “Б”, саманний сарай”В”, цегловий душ “Е”, цеглову вбиральню “Ж”, шлакоблочний гараж “З”, вод.колонку І, замощення ІІ, забор № 1-3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).
Згідно п.2 договору купівлі-продажу, цей житловий будинок з господарчими побудовами належить відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другої криворізької держнотконторою 22 березня 1997 року за № 1-1234 та зареєстровано у Криворізькому інвентарбюро в реєстрову книгу № 19дод., стор.№ 65, запис № 56.
14 травня 1997 року рішенням Виконавчого комітету Криворізької ради народних депутатів № 247/2 ОСОБА_1 передано безкоштовно у приватну власність та користування земельну ділянку, надану для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських споруд (присадибна ділянка) та гаражного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (приватна власність – 1000,0 м2 та користування – 189,0 м2) (а.с.16).
03 червня 1997 року Виконавчим комітетом Криворізької міської ради було видано Державний акт на право приватної власності на землю, серії ДП за № 1443, за яким ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку з кадастровим № 1211000000:04:446:0008, площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (а.с.14).
Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Вих.№ 29-4-0.223-7973/2-23 від 29 грудня 2023 року, за інформацією відділу № 4 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, станом на 31 грудня 2012 року на ім`я ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,1000 га, розташованої на території Криворізької міської ради народних депутатів у АДРЕСА_2 . Право власності посвідчено державним актом на право приватної власності на землю за № 1443 від 03 червня 1997 року. На поточну дату, згідно даних Державного земельного кадастру земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 є сформованною та присвоєно кадастровий номер 1211000000:04:446:008 (а.с.12).
Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-9968346132025 від 24 червня 2025 року, земельна ділянка з кадастровим номером 1211000000:04:446:0008 за адресою: АДРЕСА_1 (вид цільового призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1 га належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі документу від 03 червня 1997 року серії ДП № 000000 за № 1443 (а.с.36-41).
Відповідно до матеріалів архівної справи КП "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" ДОР щодо нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна станом на 31.12.2012 року зареєстровано за Церковним управлінням (Єпископат) Німецької євангелічно-лютеранської церкви України в реєстровій книзі №19дод., сторінка 65, запис 56 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 05.05.1997 року приватним нотаріусом Растєгаєвим В.М. № 1437 (а.с.187).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого законного права чи інтересу в судовому порядку, зокрема, шляхом визнання права власності.
Відповідно до ст.28 Земельного кодексу Української РСР (в редакції станом на дату відчудження відповідачем спірної земельної ділянки), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить і право володіння або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. В разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у володіння 
або користування здійснюється в порядку відведення. 
Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
За змістом частин 1, 2 статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків). 
Отже, аналіз вказаних норм права свідчить про те, що перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості, що відповідає принципу «superficies solo cedit» - збудоване на землі слідує за нею (постанови Верховного Суду від 15.01.2020 року, справа №204/9373/14-ц; від 20.11.2019 року, справа №307/3902/14-ц; від 27.11.2019 року, справа №461/2328/16-ц).
Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.
Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості.
Відповідно до п. «е» статті 141 ЗК України підставами для припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.
При цьому, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України, яка передбачає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.
Вказане узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17, відповідно до якої, враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. При виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача припиняється автоматично, в силу закону, без оформлення припинення права будь-якими актами та документами, ця норма є імперативною, відступ від неї на підставі договору не допускається.
У постанові від 22.06.2021 року у справі № 200/606/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об?єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об?єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об?єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об?єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності позивачу. При цьому, земельна ділянка з кадастровим номером 1211000000:04:446:0008, площею 0,1 га, на якій розташований вказаний житловий будинок з господарськими будівлями належить на праві власності відповідачу і була передана йому у власність саме для будівництва та обслуговування цього житлового будинку та споруд. 
Відповідно до ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).
Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, зо допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі №925/1265/16 (п.5.5), від 11.09.2019 року у справі №487/10132/14-ц (п.90), від 15.09.2020 року у справі №469/1044/17 (п.68)).
Серед способів захисту майнових прав законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387-388 ЦК України (віндикаційний позов) та усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов). Позовом про витребування майна, зокрема віндикаційним позовом, є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності (на правах володіння, користування та розпорядження) індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа останнім, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння.
Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року в справі № 466/8649/16-ц).
Відповідно до статті 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є: принцип неприпустимості позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом; справедливість, добросовісність та розумність.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Цивільний процесуальний кодекс України у статті 1 закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Виходячи з рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13 червня 1979 року, стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.
Виходячи з наведених вимог закону та встановлених судом фактичних обставин справи, з огляду на принцип «superficies solo cedit» - збудоване на землі слідує за нею, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, які будуть належним та ефективним засобом захисту прав та інтересів позивача як власника домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , до якого відповідно до вимог закону перейшло і право власності на земельну ділянку, відведену для обслуговування вказаного житлового будинку та господарських будівель.
Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Таким чином, на підставі вищевикладеного та відповідно до документів, які міститься в матеріалах справи, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 7493,41 грн.
Керуючись ст.ст.316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 80, 81, 89, 228-229, 263, 265, 280-283, 288 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги Релігійної організації "Церковне управління (Єпископат) Німецької євангелічно-лютеранської церкви України" до ОСОБА_1 про витребування із чужого незаконного володіння земельної ділянки – задовольнити.
Витребувати на користь Релігійної організації "Церковне управління (Єпископат) Німецької євангелічно-лютеранської церкви України" з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 1211000000:04:446:0008, площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Релігійної організації "Церковне управління (Єпископат) Німецької євангелічно-лютеранської церкви України" судові витрати у розмірі 7493 (сім тисяч чотириста дев`яносто три) гривні 41 копійку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач: Релігійна організація "Церковне управління (Єпископат) Німецької євангелічно-лютеранської церкви України", код ЄДРПОУ 20955066, адреса: м. Одеса, вул. Новосельського, буд. 68.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як на десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як на п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.
Повний текст рішення складено та підписано 03 квітня 2026 року. 

Суддя:    М.Д. Власенко