П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/13873/25	

Перша інстанція: суддя Біоносенко В. В.,
повний текст судового рішення
складено 06.02.2026, м. Херсон

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Голуб В.А.,
суддів – Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,
за участі секретаря судового засідання - Насарая А.В.
представниці відповідача- Гуртової К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2026 року у справі № 400/13873/25 за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій неправомірними та скасування постанови від 16.12.2025,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» звернулось до адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої службу Міністерства юстиції України з вимогами: визнати неправомірними дії та скасувати у виконавчому провадженні № 79820488 постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Тетяни Заєць від 16.12.2025 про стягнення виконавчого збору у сумі 39 200 554, 86 гривень.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2026 року позов Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Тетяни Заєць від 16.12.2025 про стягнення виконавчого збору у суму 39 200 554, 86 гривень у виконавчому провадженні № 79820488. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь Акціонерного товариство "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" судові витрати в розмірі 24 224, 00 грн. 
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав апеляційну скаргу. Так, апелянт вказує, що винесення постанови про стягнення виконавчого збору одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження є прямим обов`язком державного виконавця, що підтверджує відсутність у його діях ознак неправомірності.
Поряд із цим апелянт зазначає, що на момент відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про стягнення виконавчого збору були відсутні будь-які докази того, що заборгованість за судовим рішенням у справі № 915/1786/18 була фактично врегульована відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».
Крім того, відповідач наголошує, що законодавством встановлена заборона саме на стягнення виконавчого збору, а не на винесення постанови про його стягнення. Оскільки фактичне стягнення не здійснювалося, а виконавче провадження наразі зупинене в силу прямої законодавчої заборони, апелянт вважає позовні вимоги передчасними.
Представником Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" було надано відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. Позивач наголошує, що в силу приписів до п. 5 ч. 6 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» спірна постанова про стягнення виконавчого збору є протиправною.
У судовому засіданні представниця відповідача підтримала подану апеляційну скаргу.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Так, судом першої інстанції встановлено, що Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» зареєстровано юридичною особою 27.01.1995. Основним видом діяльності товариства є розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи (основний) монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування, інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у., діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами, професійно-технічна освіта, оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами, роздрібна торгівля пальним, роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах, вантажний автомобільний транспорт, діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах, торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи, будівництво трубопроводів.
08.12.2023 Господарським судом Миколаївській області видано наказ № 915/1786/18 про стягнення з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» 286 387 118, 80 гривень основного боргу, 10 558 607,96 гривень 3 % річних; 29 558 416, 33 гривень інфляційних витрат; 65 501 405, 48 гривень пені.
16.12.2025 заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І. на підставі цього судового наказу, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 79820488.
Крім того, заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І. в межах виконавчого провадження ВП № 79820488 винесено постанову від 16.12.2025 про стягнення виконавчого збору з боржника Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» в розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню, – 39 200 554, 86 гривень.
Водночас, 24.12.2025 заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І. винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій на підставі п. 15 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» оскільки сума, що стягується, підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», за умови перебування боржника в реєстрі підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу.
Не погоджуючись із постановою про стягнення виконавчого збору, представник Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» існує пряма заборона на стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».
На переконання суду першої інстанції, враховуючи предмет стягнення та сторони виконавчого провадження, у державного виконавця в цьому випадку виник обов`язок перевірити обставини щодо наявності боржника в реєстрі підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу. Тобто питання заборони стягнення виконавчого збору мало бути і повинно було бути встановлено саме на етапі відкриття виконавчого провадження та не потребувало надання від боржника додаткових відомостей, оскільки вся інформація є у відкритому доступі на сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі також - Закон № 1404-VIII, у редакції станом на день виникнення спірних правовідносин) установлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 3 Закону № 1404-VIII установлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:
1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;
1-1) судові накази;
2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;
3) виконавчих написів нотаріусів;
3-1) спеціальної виписки з Реєстру аграрних нот, що генерується за допомогою програмно-технічних засобів Реєстру аграрних нот виключно для звернення стягнення за аграрною нотою;
4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;
5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;
6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;
7) рішень інших державних органів, рішень (актів) Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;
8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;
9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень;
10) рішень Органу суспільного нагляду за аудиторською діяльністю або Аудиторської палати України, які законом визнані виконавчими документами;
11) рішень Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення про застосування заходів реагування у вигляді штрафу.
Частина перша статті 27 Закону № 1404-VIII визначає, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
В свою чергу, частина п`ята статті 27 Закону № 1404-VIII передбачає випадки, коли виконавчий збір не стягується, зокрема, за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами (п.6).
Пункт 15 частини першої статті 34 Закону № 1404-VIII установлює, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі, якщо сума, що стягується, підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", за умови перебування боржника в реєстрі підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу.
Частина одинадцята статті 35 Закону № 1404-VIII передбачає, що у випадку, передбаченому пунктом 15 частини першої статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до виключення боржника з реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу". У разі поновлення виконавчого провадження, зупиненого на підставі пункту 15 частини першої статті 34 цього Закону, виконавче провадження повторному зупиненню з таких підстав не підлягає.
Колегія суддів зазначає, що стаття 2 Закону України від 14 липня 2021 року № 1639-IX «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» (далі також - Закон №1639-IX, у редакції на день виникнення спірних правовідносин) визначає, що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання видів заборгованості (грошових зобов`язань), визначених у статті 1 цього Закону, суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру.
Абзац 15 статті 1 Закону 1639-IX визначає, що реєстр підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу (далі - Реєстр) - це відкритий загальнодоступний перелік підприємств та організацій, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Частина перша статті 3 Закону 1639-IX обумовлює, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) суб`єкти ринку природного газу включаються до Реєстру, який веде Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
За змістом частини другої статті 3 Закону 1639-IX, для включення до Реєстру суб`єкти ринку природного газу подають до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, заяву, до якої додаються відповідні документи. Рішення про включення або про відмову у включенні до Реєстру приймається Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та оприлюднюється на її офіційному веб-сайті.
Аналізуючи вищевказані положення законодавства, колегія суддів зазначає, що пункт 6 частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» та Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.
Дія пункту 6 частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», серед іншого, обумовлюється тією обставиною, що заборгованість боржника за виконавчим документом має бути предметом урегулювання відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».
Отже, передумовою застосування пункту 6 частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» слугує той факт, що боржник має статус суб`єкта, на якого поширюється дія Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу». Відтак сам по собі факт примусового стягнення заборгованості з боржника (оператора газорозподільної системи) автоматично не свідчить про наявність підстав для застосування пункту 6 частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».
Так, колегія суддів зазначає, що реєстр підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу є відкритим та розміщеним на офіційному веб-сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що враховуючи предмет стягнення, а також сторони виконавчого провадження, у цьому випадку, у державному виконавця був обов`язок перевірити обставини щодо наявності боржника в цьому реєстрі. Тобто, питання заборони стягнення виконавчого збору, могло бути та повинно бути встановлено саме на етапі відкриття виконавчого провадження, та не потребувало надання від боржника додаткових відомостей, оскільки вся інформація є у відкритому доступі на сайті НКРЕКП.
Враховуючи викладене, доводи апелянта щодо відсутності станом на момент відкриття провадження доказів врегулювання заборгованості у справі № 915/1786/18 згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», є необґрунтованими.
Колегія суддів вважає помилковою позицію апелянта, що винесення постанови про стягнення виконавчого збору одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження є прямим обов`язком державного виконавця, адже в силу приписів пункту 6 частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» діє пряма заборона на стягнення виконавчого збору в даних правовідносинах.
Посилання апелянта на те, що законодавством встановлена заборона саме на стягнення виконавчого збору, а не на винесення постанови про його стягнення, колегія суддів також вважає помилковим, адже постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом, за яким може бути застосовано примусове виконання.
За наведених обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та скасування оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, – 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2026 року у справі № 400/13873/25 – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2026 року у справі № 400/13873/25 за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій неправомірними та скасування постанови від 16.12.2025 – залишити без змін.
Повний текст постанови складено та підписано 25.03.2026.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач 		В.А. Голуб	
Судді	  	Ю.В. Осіпов   В.О. Скрипченко