ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року	Львів	Справа № 300/6775/24 пров. № А/857/28498/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Матковської З.М.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Скільський І.І.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

05 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив: визнати неправомірними дії щодо відмови у зарахуванні заробітної плати, яку він отримував у ТОВ «Сотружество- Радужний - 2» та у ТОВ «Нєдра»; зобов`язати зробити з 08.11.2019 перерахунок призначеної пенсії за віком з врахуванням заробітної плати, яку він отримував у ТОВ «Сотружество-Радужний - 2» у період з січня 2009 року по травень 2011 року на підставі довідки про заробітну плату виданої ТОВ «Сотружество-Радужний - 2» за № 83 від 06.06.2012 та у ТОВ «Нєдра» у період з квітня 2018 року по грудень 2019 року на підставі довідки про заробітну плату виданої ТОВ «Нєдра» за № 169 від 18.12.2019, а також дорахувати, виплатити недоплачені йому суми пенсії.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що йому з 08.11.2019 призначена пенсія за віком. На виконання рішення суду від 14.06.2021 у справі № 300/1799/20 йому зараховано до його страхового стажу періоди роботи з 01.04.2009 по 22.05.2012 у ООО «Содружество-Радужный-2», з 06.06.2012 по 16.04.2013 та з 16.06.2013 по 12.05.2015 у ООО «Обьнефтеремонт», з 17.04.2018 по 07.11.2019 у ООО «Недра». Однак при здійсненні перерахунку пенсії на виконання рішення суду пенсійним органом не враховано заробіток за вищезазначені періоди роботи. На його звернення про перерахунок розміру пенсії з урахуванням довідок про заробітну плату, відповідач листом від 02.07.2024 повідомив про розмір пенсійних виплат, а також про відсутність підстав для врахування довідок про заробітну плату, оскільки в матеріалах справи відсутні первинні документи, які б підтвердили достовірність видачі довідок про заробітну плату, при цьому зобов`язань, щодо врахування заробітної плати до розрахунку розміру пенсії за вищевказані періоди роботи у рішенні суду від 14.06.2021 у справі № 300/1799/20 немає. Вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки його заробітна плата за спірний період підтверджується довідками про заробітну плату, наявними в матеріалах пенсійної справи.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у зарахуванні заробітної плати ОСОБА_1 , яку він отримував у ТОВ «Сотружество- Радужний - 2» та у ТОВ «Нєдра». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести з 08.11.2019 ОСОБА_1 перерахунок пенсії з урахування заробітної плати згідно довідок про заробітну плату, що видані ТОВ «Сотружество-Радужний - 2» за № 83 від 06.06.2012 та ТОВ «Нєдра» за № 169 від 18.12.2019, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що питання врахування періодів роботи в російській федерації після 01 січня 1991 року до стажу при призначенні пенсій на території України регулюється нормами міжнародних угод, підписаних Україною та російською федерацією. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою. До компетенції органу Пенсійного фонду України входить перевірка належного оформлення поданих документів та за наявності розбіжностей у таких, пенсійний орган уповноважений вчинити дії щодо здійснення перевірки таких документів. Позивач працював у російській федерації в той час, коли усі міжнародні договори про співпрацю між державами були чинні, а тому у відповідача не було підстав не враховувати документи про стаж його роботи та нараховану заробітну плату. Крім того, за час роботи позивача в російській федерації з його заробітної плати проводились необхідні відрахування до Пенсійного фонду РФ.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, вказує на відсутність підстав для врахування поданих позивачем довідок про заробітну плату отриману на території російської федерації, так як, з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, також українська сторона вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19 червня 2023 року. Тому обчислення страхового стажу та врахування заробітної плати набутих в республіках колишнього СРСР, а в подальшому незалежних держав, здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів. Крім того довідки про заробітну плату не підтверджені первинними документами, а документи, що підтверджують сплату страхових внесків не надано.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якій не погодився з аргументами відповідача наведеними в апеляційній скарзі та підтримав заявлені ним позовні вимоги.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач з 08.11.2019 отримує пенсію за віком. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 у справі № 300/1799/20, яке набрало законної сили, визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до загального страхового стажу періодів роботи з 01.04.2009 по 22.05.2012 у ООО «Содружество-Радужный-2», з 06.06.2012 по 16.04.2013 та з 16.06.2013 по 12.05.2015 у ООО «Обьнефтеремонт», з 17.04.2018 по 07.11.2019 у ООО «Недра». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати з 08.11.2019 до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.04.2009 по 22.05.2012 у ООО «Содружество-Радужный-2», з 06.06.2012 по 16.04.2013 та з 16.06.2013 по 12.05.2015 у ООО «Обьнефтеремонт», з 17.04.2018 по 07.11.2019 у ООО «Недра», із здійсненням нарахування і виплати недоотриманої суми пенсії.
При здійсненні перерахунку пенсії на виконання рішення суду від 14.06.2021 у справі № 300/1799/20 пенсійним органом не враховано заробіток на підставі довідок виданих ТОВ «Сотружество-Радужний - 2» за № 83 від 06.06.2012 та ТОВ «Нєдра» за № 169 від 18.12.2019.
На звернення позивача від 03.06.2024 (а.с. 23) про перерахунок розміру його пенсії з урахуванням довідок про заробітну плату, відповідач, листом від 02.07.2024 повідомив позивача про розмір пенсійних виплат, а також про відсутність підстав для врахування довідок про заробітну плату, оскільки в матеріалах справи відсутні первинні документи, які б підтвердили достовірність видачі довідок про заробітну плату, при цьому зобов`язань, щодо врахування заробітної плати до розрахунку розміру пенсії за вищевказані періоди роботи, у рішенні суду від 14.06.2021 у справі № 300/1799/20 немає (а.с. 24-25).
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі – Закон № 1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі – Закон № 1058-IV) (в редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин).
Частиною 1 статті 24 Закону № 1058-ІV встановлено, що страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону № 1058-ІV).
При цьому, згідно з частиною 4 статті 24 цього Закону періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.
За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 18 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8, 9 і 14 статті 11 цього Закону та періоди страхового стажу під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з місяця запровадження карантину у 2020 році та шести календарних місяців після його завершення, періоди страхового стажу під час воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", з місяця введення воєнного стану та протягом трьох календарних місяців після його припинення або скасування. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.
Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом – на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року – за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі – Порядок № 22-1), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846.
За змістом підпункту 3 пункту 2.1 Порядку № 22-1 для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року.
За бажанням пенсіонера ним може подаватися довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
Пунктом 2.10 Порядку № 22-1 передбачено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.
Установлення заробітку для обчислення пенсії на підставі показань свідків не допускається. Виписка зі штатного розпису про посадовий оклад, профспілкові квитки, квитки партій та рухів, громадських об`єднань не є документами, що засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсії.
Як встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не враховано заробітну плату, яку позивач отримував у ТОВ «Сотружество-Радужний - 2» у період з січня 2009 року по травень 2012 року на підставі довідки про заробітну плату виданої ТОВ «Сотружество-Радужний - 2» за № 83 від 06.06.2012 та у ТОВ «Нєдра» у період з квітня 2018 року по грудень 2019 року на підставі довідки про заробітну плату виданої ТОВ «Нєдра» за № 169 від 18.12.2019, оскільки немає підтвердження первинними документами.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що довідками про заробітну плату виданими ТОВ «Сотружество-Радужний - 2» за № 83 від 06.06.2012 та ТОВ «Нєдра» за № 169 від 18.12.2019 підтверджено відомості нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 за періоди роботи з січня 2009 року по травень 2012 року з квітня 2018 року по грудень 2019 року (а.с. 15,16).
Як слідує з вказаних довідок страхові внески за спірні періоди нараховувалися та сплачувалися у Пенсійний Фонд російської федерації у відповідності до законодавства.
Зміст вказаних довідок свідчить, що такі довідки видані на основі первинних документів (особових рахунків).
Вказані довідки підписані відповідальними особами підприємства, на них проставлені печатки відповідного підприємства. Також ці довідки містять адреси місцезнаходження підприємств, які видали вказані довідки.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такі довідки відповідають вимогам законодавства, оскільки видані на підставі особових рахунків, містять чітко визначені періоди роботи, за які здійснювалася виплата заробітної плати позивачу, суми заробітної плати, відрахування із заробітної плати, а також містить інформацію щодо місцезнаходження і адреси підприємства, яким видано такі довідки.
Враховуючи вищенаведене, відповідач протиправно не врахував для обчислення пенсії позивача заробітну плату згідно з довідками про заробітну плату виданими ТОВ «Сотружество-Радужний - 2» за № 83 від 06.06.2012 та ТОВ «Нєдра» за № 169 від 18.12.2019.
Відповідно до абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність.
Частиною другою статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994, ратифікованої Законом України від 11.07.1995 № 290/95-ВР, трудовий стаж, стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Отже, наведені положення вказаних Угод передбачали, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Доказів, які б свідчили про недостовірність вищевказаних довідок відповідачем судам не надано. При цьому, відповідачем не заперечується їх достовірність, а в своїх аргументах відповідач вказує про необхідність підтвердження інформації щодо сплати страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації.
Щодо посилань скаржника на відсутність інформації щодо сплати страхових внесків колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV страхові внески – це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники – це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до вказаного Закону.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до вказаного Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені зазначеним Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Колегія суддів зазначає, що страхові внески є складовою умови існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
При цьому, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, несплата підприємством страхових внесків не може бути підставою для незарахування до стажу позивача спірних періодів роботи.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 535/1031/16-а.
Крім наведеного, колегія суддів враховує встановлені судом першої інстанції відомості про те, що зі змісту довідок підтверджується сплата страхових внесків до пенсійного фонду російської федерації за періоди роботи позивача з 15.01.2009 по22.05.2012 та з 17.04.2018 по 18.12.2019.
Одночасно, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про відхилення як безпідставних доводів відповідача про незарахування заробітної плати позивача за період роботи на території російської федерації, так як Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення припинила свою дію з 19.06.2023, оскільки така обставина не може мати наслідком позбавлення особи права зарахування певного заробітку, та як наслідок, позбавлення позивача конституційного права на належний соціальний захист.
На переконання колегії суддів, документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії, що обчислена із заробітку, який він отримував на законних підставах, тільки з тих міркувань, що російська федерація припинила участь в зазначеній Угоді.
Разом з тим, у період роботи позивача на території російської федерації вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав.
Більше того, зазначена угода була чинною і на момент призначення пенсії позивачу – 08.11.2019.
Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області протиправно відмовлено позивачу у проведенні перерахунку пенсії з урахуванням заробітної плати визначеної у вищевказаних довідках.
Як наслідок, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок пенсії, з моменту призначення, з урахування заробітної плати, яка підтверджується довідками про заробітну плату виданими ТОВ «Сотружество-Радужний - 2» за № 83 від 06.06.2012 та ТОВ «Нєдра» за № 169 від 18.12.2019, з урахуванням раніше виплачених сум.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 року у справі № 300/6775/24 – без змін.
Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	З. М. Матковська