ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/12390/25  Номер провадження 33/814/534/26	Головуючий у 1-й інстанції Сметаніна А. В.  Доповідач ап. інст. Герасименко В. М.	

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Герасименко В.М., з секретарем судового засідання Леуською Л.В., за участю: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Ясниської О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Ясниської О.О. подану в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 23 лютого 2026 року,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце роботи – невідоме, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 665,60 гривень. 
За постановою судді, 02 серпня 2025 року о 17 годині 34 хвилин, водій ОСОБА_1 в м. Полтава по вул. Харківське шосе 1/29, керував транспортним засобом Opel Movano, д/н НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме звужені зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в закладі охорони здоров`я відмовився, що зафіксовано на бодікамеру АК7757329, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.
В апеляційній скарзі адвокат Ясниська О.О. просить скасувати постанову судді, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує про те, що судом при винесенні постанови не враховано наявність негативного висновку №756 щодо результатів медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 , який він пройшов з власної ініціативи того ж дня, 02.08.2025 року о 19.12 год..
Посилається на безпідставність зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 ..
Вказує, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння, всупереч вимогам ст. 266 КУпАП, проводився не у присутності двох свідків. У протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено жодної з ознак наркотичного сп`яніння, виявлених у ОСОБА_1 .. 
Зазначає, що працівниками поліції не роз`яснено право на проходження огляду у медичному закладі та порядок його проходження, не доставлено ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я. В направленні на огляд відсутні дані про те, що останній відмовляється від його проходження. 
Посилається на те, що відеозаписом не зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та момент його зупинки. Вказує, що запис є непослідовним та фрагментарним. До того ж, з відеозапису не вбачається в ОСОБА_1 наявність ознак наркотичного сп`яніння, які зазначено в акті огляду та направленні на огляд в заклад охорони здоров`я. 
Вказує, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом.
Одночасно вапеляційній скарзі сторона захисту ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що вперше апеляційна скарга була подана 27 лютого 2026 року, проте скарга була повернута у зв`язку з недолученням до апеляційної скарги витягу з договору про надання правничої допомоги та відсутністю відомостей про повноваження адвоката.
Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.
З матеріалів справи вбачається, що постанова винесена 23 лютого 2026 року.
27 лютого 2026 року, у строк визначений законом, адвокат Ясниська О.О. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 06 березня 2026 року апеляційну скаргу адвоката Ясниської О.О. на постанову судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 23 лютого 2026 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, повернуто особі, яка її подала, з підстав визначених частиною 2 статті 271 КУпАП.
10 березня 2026 року адвокат Ясниська О.О. в інтересах ОСОБА_1 , виконавши вимоги частини 2 статті 271 КУпАП, повторно подала апеляційну скаргу із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду Шевченківського районного суду міста Полтави від 23 лютого 2026 року.
Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що строк на подання апеляційної скарги пропущений з поважних причин, та з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, та вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його адвоката Ясниську О.О., які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з такого.
У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Дані вимоги закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.
Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційний суд зазначає, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`янінням у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи дану справу, суддя суду першої інстанції вищезазначених вимог дотримався у повному обсязі та дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, з урахуванням: протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №41027 від 02.08.2025 року, в якому викладені обставини вчинення правопорушення; акту огляду на стан сп`яніння, відповідно до якого ОСОБА_1 від проходження медичного огляду відмовився; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння до КП «Центр терапії залежностей ПОР» від 02.08.2025, відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці; диску, на якому міститься відеозапис із нагрудної камери працівника поліції, яким зафіксовано факт відмови від проходження медичного огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння.
Ці докази є належними, допустимими та достатніми на підтвердження вини ОСОБА_1 у відмові, як водія, від проходження у встановленому законом порядку огляду на встановлення стану наркотичного сп`яніння.
Як вбачається з відеозапису з нагрудної камери поліцейського, працівниками поліції був зупинений автомобіль Opel Movano, д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .. Під час перевірки документів та спілкування з водієм, в працівників поліції виникли підозри про перебування останнього у стані наркотичного сп`яніння. Поліцейські озвучили ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння та запропонували пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. В цей час ОСОБА_1 спілкувався по телефону з адвокатом, який неодноразово запитував поліцейського про причину зупинки, на що останнім заначено, що працівники поліції зупинили транспортний засіб на підставі п.3 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію». В ході спілкування з ОСОБА_1 поліцейський роз`яснив порядок проходження медичного огляду та вкотре запитав ОСОБА_1 чи буде той проходити огляд. Поспілкувавшись з адвокатом, ОСОБА_1 повідомив, що відмовляється від проходження огляду. Після цього працівником поліції було роз`яснено ОСОБА_1 його права та наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння та був складений адміністративний протокол. В подальшому, ОСОБА_1 доведено до відома зміст протоколу та врученого його копію а також повідомлено, що подальший рух автомобілем заборонено. 
Доводи апеляційної скарги, що на відео не зафіксовано рух транспортного засобу під керуванням саме ОСОБА_1 та момент його зупинки, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки з дослідженого судом відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 не заперечував на місці зупинки транспортного засобу, що саме він керував транспортним засобом Opel Movano, д/н НОМЕР_2 , на звернення працівника поліції до ОСОБА_1 як водій, жодного разу не заперечував такої обставини.
Твердження сторони захисту про безпідставну зупинку транспортного засобу є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами справи та долученими відеозаписами. 
Крім того, доводи апеляційної скарги про те, що відеозаписи, наявні у матеріалах справи, не є безперервними, тому не можуть вважатися належними та допустимими доказами, є безпідставними. Відеоматеріали містять послідовну фіксацію подій від моменту зупинки транспортного засобу до завершення спілкування з водієм, а будь-яких доказів їх штучного переривання чи монтажу не наведено. З наявних відеозаписів чітко видно, що працівники поліції повідомляють причину зупинки, ставлять запитання водієві, а також інформують його про обов`язки та порядок проходження огляду на стан сп`яніння.
Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку водія транспортного засобу та поліцейських, які склали матеріали протоколу про адміністративне правопорушення.
Безпідставними є також доводи захисника, що працівники поліції жодним чином не роз`яснили ОСОБА_1 процедуру проходження огляду в закладі охорони здоров`я. Так, зі змісту відеозаписів встановлено, що працівник поліції неодноразово пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, однак водій відмовився.
Протокол про адміністративне правопорушення у справі складений з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, а викладені в ньому відомості відповідають фактичним обставинам справи, тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.
Посилання сторони захисту на те, що огляд проводився за відсутності свідків є такими, що не заслуговують на увагу. Апеляційний суд зауважує, що до протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 долучено відеозапис, отже, відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП присутність двох свідків при проведенні огляду була не обов`язковою.
Доводи апелянта про те, що в ОСОБА_1 були відсутні ознаки наркотичного сп`яніння, не заслуговують на увагу, так як вони спростовуються відеозаписом події, згідно якого працівником поліції у відповідності до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в ОСОБА_1 були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння.
Відповідно до п.п.2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Отже, зазначеними нормами закону встановлено, що поліцейський уповноваженого підрозділу Національної поліції України, керуючись вищенаведеним переліком ознак наркотичного сп`яніння, самостійно визначає наявність чи відсутність підстав у особи для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Вирішення їх наявності чи відсутності відноситься до виключної компетенції поліцейського, який керуючись загальносуспільними нормами зовнішнього вигляду особи, яка не перебуває в наркотичному сп`янінні, на власний розсуд визначає наявність чи відсутність ознак такого сп`яніння.
Відтак, доводи апелянта про відсутність в ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння носять суб`єктивний характер.
Апеляційний суд не приймає до уваги твердження апелянта щодо невинуватості ОСОБА_1 , оскільки відмова від вимоги поліцейського пройти в установленому порядку огляд на стан сп`яніння у медичному закладі є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, незалежно від того, чи був водій в стані наркотичного сп`яніння, і пояснення про відсутність ознак наркотичного сп`яніння не є підставою для звільнення його від адміністративної відповідальності.
Апеляційний суд звертає увагу, невідсторонення від керування транспортним засобом не звільняє водія від адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП та не є свідченням того, що у водія були відсутні ознаки наркотичного сп`яніння.
Відсутність доказів відсторонення працівниками поліції водія ОСОБА_1 від керування транспортним засобом не спростовує самого факту відсторонення особи від керування транспортним засобом і не спростовує правильності висновків, викладених у постанові судді. До того ж, як вбачається з відеозапису, працівником поліції в усній формі відсторонено ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. 
Загалом доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта із прийнятою суддею постановою, проте висновків судді не спростовують.
Апеляційний суд відзначає, що долучений стороною захисту висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 від 02.08.2025 року №756 жодного доказового значення в даному провадженні не має.
Відповідно до п.9 Розділу ІІ, п.16 Розділу ІІІ Інструкції №1452/735 з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.
З огляду на викладене, медичний огляд в закладі охорони здоров`я може проводитись лише у присутності поліцейського. Водночас хоча огляд й проводився протягом встановленого Інструкцією №1452/735 часового інтервалу з моменту виявлення відповідних підстав, проте він відбувався без дотримання норм щодо обов`язкової присутності співробітника поліції.
Відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом.
Більш того, факт проходження ОСОБА_1 огляду в закладі охорони здоров`я на предмет його перебування у стані сп`яніння не впливає на правильність висновків суду про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, адже останнього визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП саме за відмову від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, а не за керування транспортним засобом в стані сп`яніння.
У контексті наведених обставин не можна визнати переконливими й виправданими, а отже й достатніми, доводи апеляційної скарги про скасування судового рішення на зазначених підставах. 
З урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його винуватість у вчиненні даного правопорушення підтверджується сукупністю наявних у справі, належних та допустимих доказів, які узгоджуються між собою і сумнівів у їх достовірності не викликають.
Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були беззаперечними підставами для скасування постанови та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, вимогам ст.ст.33,34 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню, особі правопорушника та не містить його альтернативних видів.
Постанова судді суду першої інстанції відповідає вимогам Закону, істотних порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для зміни чи скасування судового рішення не встановлено.
Враховуючи викладене, приходжу до висновку, що судом першої інстанції прийнято законне рішення, а підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити адвокату Ясниській О.О. строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 23 лютого 2026 року.
Апеляційну скаргу адвоката Ясниської О.О., подану в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 23 лютого 2026 року щодо  ОСОБА_1  – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду В.М. Герасименко