ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/12399/22 Суддя (судді) першої інстанції: Михайлик А.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ганечко О.М.,
суддів Василенка Я.М., 
Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила визнати протиправною бездіяльність щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії на підставі довідки ПАТ Кіровський ковальський завод Центрокуз (ЧАО Кировский кузнечный завод ЦЕНТРОКУЗ) від 13.02.2017 № 63 та довідки Мирнинського будівельно,-монтажного тресту (Мирнинского строительно-монтажного треста) від 30.12.2016 № 51 про заробітну плату та зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії на підставі довідок про заробітну плату з дня подання заяви з 09.06.2022.
У наданому до суду позові позивач зазначила, що документи, видані окупаційною владою мають визнаватися у разі, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення прав громадян, зауважила, що неприйняття відповідачем відомостей наведених довідок призводить до обмеження її права на отримання пенсії у належному розмірі.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.11.2022 відкрито провадження у справі № 640/20144/22.
Відповідно до пункту 2 розділу II Закону України від 13.12.2022 № 2825-IX Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду справу № 640/20144/22 передано на розгляд Донецькому окружному адміністративному суду.
Ухвалою від 04.03.2025 справу прийнято до провадження судді Донецького окружного адміністративного суду Михайлик А.С.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо нездійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ПАТ Кіровський ковальський завод Центрокуз (ЧАО Кировский кузнечный завод ЦЕНТРОКУЗ) від 13.02.2017 № 63 та довідки Мирнинського будівельно-монтажного тресту (Мирнинского строительно-монтажного треста) від 30.12.2016 № 51 про заробітну плату.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ПАТ Кіровський ковальський завод Центрокуз (ЧАО Кировский кузнечный завод ЦЕНТРОКУЗ) про заробітну плату від 13.02.2017 № 63 та довідки Мирнинського будівельно-монтажного тресту (Мирнинского строительно-монтажного треста) про заробітну плату від 30.12.2016 № 51 з 1 червня 2022 року.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження на 04.03.2026.
Розгляд апеляційної скарги 04.03.2026 не здійснювався, у зв`язку з перебуванням судді-члена колегії у відпустці та головуючого судді у відрядженні.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою № 3004-24725 від 29.11.2017. Позивач є отримувачем пенсії з 2016 року, перебуває на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України в м. Києві, що є відповідачем у справі, з липня 2018 року.
Згідно з матеріалами пенсійної справи, позивач в період до 01.03.2023 була отримувачем пенсії за віком, після 01.03.2023 - отримувачем пенсії по втраті годувальника.
За матеріалами пенсійної справи позивач протягом 2021-2022 років зверталася до відповідача із заявами про проведення перерахунку пенсії із врахуванням заробітку за періоди її роботи з січня 1987 року по липень 1992 року та з вересня 1995 по березень 1996 року на підставі довідок про заробітну плату від 13.02.2017 № 13, виданої ЧАО "Кировський кузнечный завод "Центрокуз" та від 30.12.2016 № 51, виданої Мирнинським будівельно-монтажним трестом, втім за наслідком їх розгляду їй було відмовлено у проведенні перерахунку.
Так, рішенням Головного управління Пенсійного фонду у Харківській області від 23.11.2021 № 930040325247, відмовлено позивачу у проведенні перерахунку пенсії із врахуванням довідки про заробітну плату від 13.02.2017 № 13, виданої ЧАО "Кировський кузнечный завод "Центрокуз" за період роботи з 01.01.1987 по 31.07.1992, що зареєстровано у Луганській області, через видачу довідки підприємством, що не зареєстроване на підконтрольній Україні території та із врахуванням довідки про заробітну плату від 30.12.2006 № 5 виданої АК "Алроса" (ПАО) Управління капітального будівництва Мирнінський будівельно-монтажний трест за період з 01.09.1995 по 31.03.1996 через визначення в ній заробітної плати з урахуванням регіонального коефіцієнта.
Всі інші звернення позивача про перерахунок пенсії із врахуванням зазначених довідок, були розглянуті відповідачем в порядку, передбаченому Законом України "Про звернення громадян".
Листом від 09.06.2022, позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, в якій просила відобразити нарахування заробітної плати за період з січня 1987 року по липень 1992 року у ПрАТ (ЧАО) "Кіровський кузнечный завод "Центрокуз" (м. Луганськ) та за період з вересня 1995 по березень 1996 в Управлінні капітального будівництва Мирнинського будівельно-монтажного тресту (Російська Федерація) на підставі довідок від 30.12.2016 № 51 та 13.02.2017 № 63 та здійснити перерахунок пенсії.
Листом відповідача від 14.06.2022 № 12401-11701/Ц-02/8-2600/22, позивачу роз`яснено, що за наслідком розгляду наданої нею заяви від 09.06.2022 (вх № 11701/Ц-2600-22) органом призначення пенсії викладено висновок про відсутність підстав для прийняти до розрахунку пенсії довідки № 51 від 30.12.2016 та № 63 від 13.02.2017, оскільки довідки видані установами, які розташовані на території, на якій органи державної влади не здійснюють повноважень.
Наведене зумовило позивача на звернення до суду з даним позовом.
За висновками суду першої інстанції, відповідач, розглянувши заяву позивача про перерахунок пенсії в порядку, визначеному Законом України Про звернення громадян припустився порушення п. 4.2. Порядку 22-1.
Щодо правомірності відмови у перерахунку пенсії за наведених у листі відповідача підстав, суд зазначив, що відмова відповідача врахувати відомості довідки Мирнинського будівельно-монтажного тресту Управління капітального будівництва Публічної акціонерної компанії Алроса від 30.12.2016 № 51, що вмотивована положеннями Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є необґрунтованою, оскільки зазначена довідка містить відомості про заробітну плату отриману за період роботи позивача в районах Крайньої Півночі - Республіка Саха, Якутія (Російська Федерація), з огляду на що, положення цього закону не є релевантними у цих правовідносинах.
Як підкреслив суд, на час розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії питання пенсійного забезпечення громадян України, які працювали на території російської федерації, регулювалися Угодою про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, відповідно до якої пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць Угоди здійснюється за нормами законодавства держави, на території якої вони проживають.
Беручи до уваги врахування до стажу роботи позивача під час призначення пенсії періоду роботи у Мирнинському будівельно-монтажному тресті Управління капітального будівництва Публічної акціонерної компанії Алроса (Російська федерація, Республіка Саха, Якутія) з вересня 1995 року по березень 1996 року та відсутність в матеріалах справи документів, які б ставили під сумнів достовірність відомостей, що зазначені у довідці від 30.12.2016 № 51, на переконання суду відмова відповідача у здійсненні перерахунку пенсії позивача із врахуванням відомостей про заробітну плату позивача за період вересня 1995 року по березень 1996 року на підставі довідки від 30.12.2016 № 61 є неправомірною. 
Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду необґрунтованими та помилковими, оскільки відсутні підстави для розрахунку пенсії довідки № 51 від 30.12.2016 та № 63 від 13.02.2017 видані установами, які розташовані на території на якій органи державної влади не здійснюють свої повноваження, дії ГУ ПФ України є правомірними.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Щодо доводу апелянта про те, що відсутні підстави для розрахунку пенсії довідки № 51 від 30.12.2016 та № 63 від 13.02.2017 видані установами, які розташовані на території на якій органи державної влади не здійснюють свої повноваження, колегія суддів звертає увагу на наступне.
У силу пункту 2 статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, укладеною між Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Білорусь, Республіки Вірменії, Республіки Казахстан, Республіки Киргизстан, Республіки Молдова, Російської Федерації, Республіки Таджикистан, Республіки Узбекистан та України, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
На час розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії, питання пенсійного забезпечення громадян України, які працювали на території російської федерації, регулювалися Угодою про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, відповідно до якої пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць Угоди здійснюється за нормами законодавства держави, на території якої вони проживають. Ця угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди (стаття 5 Угоди). Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які враховуються до трудового стажу.
Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано виснував, що припинення участі Російської Федерації в Угоді від 13.03.1992, так само, як і прийняття постанови Кабінетом Міністрів України «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» від 29.11.2022 № 1328, не є підставою для відмови у здійсненні перерахунку пенсії позивача із врахуванням відомостей про заробітну плату позивача за період вересня 1995 року по березень 1996 року на підставі довідки від 30.12.2016 № 61.
Колегія суддів звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Відповідальність за внесення до трудової книжки працівника певних відомостей несе роботодавець або уповноважений ним орган за місцем останньої на той час роботи, оскільки саме ним здійснюються записи, відтак працівник не може нести за це відповідальність або бути позбавлений права на пенсію.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, про те, що недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022, Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому припинення російською федерацією з 01.01.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, не стосуються періодів трудової діяльності осіб, що мали місце в період дії вказаної Угоди, тобто до 01.01.2023.
Зазначена правова позиція узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а та постанові Верховного Суду від 17.07.2018 у справі № 220/989/17.
Статтями 1 та 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року. № 1207-VII (далі - Закон № 1207-VII), визначено, що тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дії Конституції та законів України.
Згідно норм ст. 9 Закону № 1207-VII, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконним, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органом та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створює правових наслідків.
Відповідно до положень частини першої статті 18 Закону № 1207-VII, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Пунктом 4 ст. 9 Закону № 1207-VII, передбачено, що встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.
Приписи ст. 1 Закону № 1207-VII, визначають, що тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.
Положеннями ч. ч. 1-3 ст. 9 Закону № 1207-VII, визначено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Разом з цим, у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Тобто, довідки про наявність страхового стажу, не вирішують питання безпосереднього функціонування підприємств та організацій, які знаходяться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та, відповідно, не встановлюється прямої заборони приймати документи, які ними видані до окупації відповідної території України.
У Рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99, Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Під час розгляду апеляційної скарги колегією суддів враховується правова позиція, висловлена Верховним Судом у постанові від 18.11.2024 у справі № 340/4436/23.
Факт знаходження підприємств на тимчасово окупованій території України та неможливість проведення відповідачем перевірки наданих позивачем додаткових документів, на думку суду, не може позбавляти права позивача на отримання пенсії, оскільки з Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Беручи до уваги врахування до стажу роботи позивача під час призначення пенсії періоду роботи у Мирнинському будівельно-монтажному тресті Управління капітального будівництва Публічної акціонерної компанії "Алроса" (російська федерація, Республіка Саха, Якутія) з вересня 1995 року по березень 1996 року та відсутність в матеріалах справи документів, які б ставили під сумнів достовірність відомостей, що зазначені у довідці від 30.12.2016 № 51, відмова відповідача у здійсненні перерахунку пенсії позивача із врахуванням відомостей про заробітну плату позивача за період вересня 1995 року по березень 1996 року на підставі довідки від 30.12.2016 № 61, є неправомірною, з огляду на що, суд першої інстанції дійшов правильного висновку по суті спору про протиправність відмови відповідача врахувати відомості наданих позивачем довідок про заробітну плату від 13.02.2017 № 63 та від 30.12.2016 № 51, а тому, вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача через нездійснення перерахунку пенсії на підставі довідки ПАТ "Кіровський ковальський завод "Центрокуз" (ЧАО "Кировский кузнечный завод "ЦЕНТРОКУЗ") від 13.02.2017 № 63 та довідки Мирнинського будівельно-монтажного тресту (Мирнинского строительно-монтажного треста) від 30.12.2016 № 51 про заробітну плату та зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії на підставі довідок про заробітну плату, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
При цьому, із врахуванням ст. 45 Закону № 1058, перерахунок пенсії позивача має бути здійсненим з 01.06.2022 - 1 дня місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, оскільки відповідну заяву з усіма необхідними документами подано позивачем 09.06.2022.
Отже, заявлений позивачем підлягає задоволенню повністю.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
При ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всі вимоги законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
За правилами статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2025 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко 

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко