ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
16 квітня 2026 року 	Справа № 280/729/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (м. Київ, пр. Повітряних сил України, буд. 6, ЄДРПОУ 00034022), Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 окремий батальйон територіальної оборони ІНФОРМАЦІЯ_1 , окрема бригада територіальної оборони (ВЧ НОМЕР_4 ) ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
На адресу Запорізького окружного адміністративного суду надійшла справа за позовною заявою ОСОБА_1 (далі – позивач), Міністерства оборони України (далі – відповідач 1) до Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 окремий батальйон територіальної оборони 123-ї ОБрТрО Сил ТрО ЗСУ, НОМЕР_5 , окрема бригада територіальної оборони (ВЧ НОМЕР_4 ) (далі – відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у неприйнятті, не розгляді рапортів, не нарахування та невиплати за період з 30 листопада 2024 року солдата ОСОБА_1 щодо виплати додаткової винагороди за поранення та допомоги на оздоровлення;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до Постанови КМУ № 168 у розмірі 277054,76 гривень на місяць (пропорційно дням лікування та відпустки) за наступні періоди лікування після тяжкого поранення, пов`язаним з захистом Батьківщини: - з 30 листопада 2024 року по 11 грудня 2024 року (стаціонарне лікування в КНП ХО «Обласний кардіоцентр»); - з 12 грудня 2024 року по 10 січня 2025 року (відпустка для лікування на 30 діб згідно з відпускним квитком); -з 11 січня 2025 року по 15 лютого 2025 року (відпустка для лікування на 30 діб згідно з довідкою ВЛК від 16 січня 2025 року) шляхом перерахування коштів на особовий банківський рахунок Позивача: Отримувач: ОСОБА_1 ,: НОМЕР_6 , або номер карти НОМЕР_7 (карта Приватбанк), РНОКПП НОМЕР_1 ;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо нерозгляду рапорту про надання матеріальної допомоги на оздоровлення за 2025 рік та на виплату додаткової винагороди за поранення;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення за 2025 рік у розмірі місячного грошового забезпечення та додаткову винагороду за отримане 30 листопада 2024 року поранення, шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 277054,76 гривень;
- зобов`язати Міністерство оборони України забезпечити фінансування Військової частини НОМЕР_2 для здійснення виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за отримане 30 листопада 2024 року поранення та матеріальної допомоги на оздоровлення за 2025 рік;
- стягнути судові витрати за рахунок відповідача;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення грошового забезпечення (додаткової винагороди).
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що Військовою частиною НОМЕР_2 допущено грубу бездіяльність, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу додаткової винагороди за періоди перебування на стаціонарному лікуванні в результаті поранення, перебування у відпустці для лікування за періоди з 30 листопада 2024 року по 11 грудня 2024 року, 12 грудня 2024 року по 10 січня 2025 року, з 11 січня 2025 року по 15 лютого 2025 року, а також матеріальної допомоги на оздоровлення за 2025 рік за поданими позивачем рапортами. 
Ухвалою судді від 02 лютого 2026 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку із її невідповідністю вимогам статей 160-161 КАС України.
10 лютого 2026 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 16 лютого 2026 року відкрито спрощене позовне провадження.
23 лютого 2026 року від представника Міністерства оборони України на адресу суду у строки, встановлені ухвалою судді від 16 лютого 2026 року проте без надання доказів направлення відзиву іншим учасникам справи, що є порушенням частини 3 статті 162 КАС України, надійшов відзив на позов, який містить заперечення проти задоволення позову, з огляду на те, що травма позивача пов`язання із проходженням служби, а не захистом Батьківщини, що виключає право позивача на одержання додаткової винагороди у збільшеному розмірі. Також, вказує про передчасність вимог про зобов`язання здійснити фінансування Військовій частині НОМЕР_2 коштів на виплату позивачу додаткової винагороди у збільшеному розмірі, оскільки таке фінансування здійснюється у випадку надходження від Військової частини відповідної заявки. У задоволенні позову просить відмовити.
03 березня 2026 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій остання не погоджується із доводами представника Міністерства оборони України, викладеними у відзиві на позов. 
Військова частина НОМЕР_2 правом на подання відзиву не скористалась.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу у Військових частинах НОМЕР_8 , 7204, 7378, НОМЕР_2 , що підтверджено військовим квитком серії НОМЕР_9 .
Відповідно до наявної в матеріалах справи Довідки про обставини травми №3785 від 06 вересня 2024 року 09 серпня 2024 року позивач під час виконання бойового завдання отримав поранення, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по захисту Батьківщини та незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, перебуваючи в районі ведення бойових дій.
Після отриманого поранення ОСОБА_1 направлений на лікування до Комунального некомерційного підприємства Харківської області “Обласний Кардіологічний центр”, де перебував на стаціонарному лікуванні з 30 листопада 2024 року по 11 грудня 2024 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою Комунального некомерційного підприємства Харківської області “Обласний Кардіологічний центр” із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 7331.
Окрім того, відповідно до відпускного квитка Військової частини НОМЕР_2 від 13 грудня 2024 року у період з 12 грудня 2024 року по 10 січня 2025 року позивач звільнений у відпустку для лікування (у зв`язку із хворобою).
14 січня 2025 року позивач засобами поштового зв`язку на ім`я командира Військової частини НОМЕР_2 адресував рапорт про виплату йому додаткової винагороди та одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2025 рік від 09 січня 2025 року, проте поштове відправлення повернуте позивачу без вручення з незалежних від нього причин. 
Позивач через свого представника звертався до Міністерства оборони України із запитами про надання інформації щодо фактичного місцезнаходження Військової частини НОМЕР_2 з метою подання позивачем рапортів на ім`я командира про виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2025 рік.
Проте, листом Міністерства оборони України від 12 червня 2025 року № 760/РЗГ/19167 позивача та його представника повідомлено про те, що інформація щодо адреси Військової частини НОМЕР_2 є державною таємницею.
На думку позивача, останній, має право на виплату додаткової грошової винагороди в розмірі до 100 000 грн., що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, за періоди перебування на стаціонарному лікуванні в результаті поранення, перебування у відпустці для лікування за період з 30 листопада 2024 року по 11 грудня 2024 року, з 12 грудня 2024 року по 10 січня 2025 року, з 11 січня 2025 року по 15 лютого 2025 року, а також матеріальної допомоги на оздоровлення за 2025 рік.
Так, після одержання вищезазначеного листа позивач із рапортами від 09 січня 2025 року, від 03 лютого 2025 року та 04 лютого 2025 року щодо виплати йому у належному розмірі грошового забезпечення та матеріальної допомоги на оздоровлення за 2025 рік звернувся до Міністерства оборони України із заявами, в яких просив, у зв`язку із відсутністю інформації щодо фактичного місцезнаходження військової частини НОМЕР_2 , передати Військовій частині НОМЕР_2 рапорти для прийняття рішення про наявність підстав/ відсутність підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у збільшеному розмірі за період з 30 листопада 2024 року по 11 грудня 2024 року, з 12 грудня 2024 року по 10 січня 2025 року, з 11 січня 2025 року по 15 лютого 2025 року та грошової допомоги на оздоровлення за 2025 рік.
Однак, станом на дату звернення до суду із позовом, виплату додаткової грошової винагороди за періоди лікування, перебування у відпустці у зв`язку із одержаним пораненням та одноразову грошову допомогу на оздоровлення позивачу не здійснено.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати Військовою частиною НОМЕР_10 додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. пропорційно часу перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 30 листопада 2024 року по 11 грудня 2024 року, з 12 грудня 2024 року по 10 січня 2025, та матеріальної допомоги на оздоровлення за 2025 рік звернувся до суду з цим позовом.
При вирішені спору суд виходить із того, що Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі – Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
З урахуванням положень частин 1, 2 статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Пунктом 6 статті 2 Закону № 2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
08 серпня 2024 року набрав чинності наказ Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року №531, яким був затверджений Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (далі - Порядок).
Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку, з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання, - до наступного прямого командира (начальника).
Розділом ІІІ Порядку встановлено таке.
У паперовому рапорті військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок «Рапорт»; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.
Командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.
Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1до цього Порядку.
Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку.
Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.
Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.
Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника).
Усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства.
Забороняється:
1) встановлювати будь-які інші вимоги щодо форми та змісту паперового рапорту, що не передбачені цим Порядком, у тому числі стосовно:
подання рапортів з окремих питань виключно написаними власноруч або друкованим способом;
недотримання вимог щодо розміру полів, відступів, шрифтів, кольору чорнила чи друку, розміру та якості паперу тощо, які не передбачені цим Порядком;
наявності граматичних, синтаксичних чи інших помилок, які не впливають на суть рапорту;
2) відмовляти у розгляді рапорту у разі відсутності доданих документів або інформації, які є або повинні бути в наявності у розпорядженні командира (начальника), створюються/формуються/видаються самим підрозділом та/або можуть бути витребувані підрозділом в іншого підрозділу та/або відповідного закладу охорони здоров`я тощо;
3) вимагати від військовослужбовця попереднього усного погодження паперового або електронного рапорту із безпосереднім або прямим командиром (начальником) перед його фактичним поданням відповідно до положень цього Порядку;
4) відмовляти у прийнятті (реєстрації) власноруч написаних рапортів військовослужбовців.
Початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.
Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.
У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.
Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:
1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;
2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Тобто, у разі направлення особою рапорту засобами поштового зв`язку за місцем знаходження відповідного підрозділу відповідна військова частина протягом 14 днів з дня надходження до поштового відділення за місцем знаходження відповідної військової частини повинна розглянути такий рапорт.
Аналізуючи наведені приписи законодавства, суд вважає за необхідне зазначити, що рапорти ОСОБА_1 від 09 січня 2026 року з питань нарахування та виплати йому додаткової винагороди та грошової допомоги на оздоровлення звернуті до командира ВЧ НОМЕР_2 направлялись ним на адресу Військової частини НОМЕР_2 засобами поштового зв`язку, однак були повернуті позивачу без вручення з причин, які від нього не залежали. 
При цьому, суд враховує, що вказані рапорти направлялись позивачем за адресою "до відділення Харків, 61001». В той же час, у позові, у якості адреси Військової частини НОМЕР_2 вказано іншу адресу, за якою рапорти позивачем не направлялись, а саме, - « АДРЕСА_2 ». 
Згідно наявного в матеріалах справи листа Міністерства оборони України від 12 червня 2025 року № 760/РЗГ/19167 інформація щодо адреси Військової частини НОМЕР_2 є державною таємницею.
Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що позивач звертався до командира Військової частини НОМЕР_2 із рапортами від 09 січня 2026 року про виплату йому додаткової грошової допомоги у збільшеному розмірі та матеріальної грошової допомоги на оздоровлення за 2025 рік за місцем знаходження Військової частини НОМЕР_2 , а відповідач протиправно такі рапорти не розглянув та не виплатив позивачу спірну додаткову винагороду та матеріальну допомогу на оздоровлення, оскільки рапорти фактично не отримані відповідачем. 
З огляду на вказане, вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо нерозгляду рапорту про надання матеріальної допомоги на оздоровлення за 2025 рік та на виплату додаткової винагороди за поранення та відповідно стягнення з Військової частини НОМЕР_2 коштів задоволенню не підлягають. 
Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з Військової частини НОМЕР_2 коштів, вимоги про зобов`язання Міністерство оборони України забезпечити фінансування Військової частини НОМЕР_2 для здійснення виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за отримане 30 листопада 2024 року поранення та матеріальної допомоги на оздоровлення за 2025 рік, а також вимоги про допушення до негайне виконання рішення суду в частині стягнення грошового забезпечення (додаткової винагороди) також задоволенню не підлягають.
Інші рапорти, додані позивачем до позовної заяви стосуються посвідчення учасника бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманим пораненням, що не стосується предмету спору в даній справі, а тому суд таким рапортам не надає правову оцінку.
В той же час, судом встановлено, що у лютому 2025 року позивач звертався до Міністерства оборони України із рапортами від 09 січня 2025 року, від 03 лютого 2025 року та 04 лютого 2025 року, у яких просив останнього, у зв`язку неодержанням рапортів про нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди та грошової допомоги на оздоровлення Військовою частиною НОМЕР_2 та відсутністю інформації щодо фактичного місцезнаходження Військової частини НОМЕР_2 передати рапорти до Військовій частині НОМЕР_2 для прийняття рішення про наявність підстав для нарахування та виплати позивачу спірної додаткової винагороди та допомоги на оздоровлення.
Однак, Міністерством оборони України жодних дій щодо надання відповіді, повідомлення про адреси листування з відповідачем або передання вищезазначених рапортів на розгляд Військовій частині НОМЕР_2 вчинено не було. Доказів протилежного до відзиву не додано. 
Інформації про неможливість передання Військовій частині НОМЕР_2 рапортів, її розформування чи ліквідацію, Міністерством оборони України у відзиві також не вказано.
Згідно частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З огляду на викладене, з урахуванням положень частини 2 статті 9 КАС України, обов`язковість розгляду рапорту військовослужбовця, яка визначена наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року №531, на відсутність у позивача інформації щодо фактичного місцезнаходження Військової частини НОМЕР_2 , суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та з метою дотримання прав позивача, як військовослужбовця: визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не направлення рапортів ОСОБА_1 від 09 січня 2025 року, від 03 лютого 2025 року та 04 лютого 2025 року з питань нарахування та виплати йому додаткової винагороди у збільшеному розмірі за період з 30 листопада 2024 року по 11 грудня 2024 року, з 12 грудня 2024 року по 10 січня 2025 року , з 11 січня 2025 року по 15 лютого 2025 року та грошової допомоги на оздоровлення за 2025 рік Військовій частині НОМЕР_2 для прийняття рішення про наявність підстав/відсутність підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 спірної додаткової винагороди та допомоги на оздоровлення за 2025 рік; зобов`язати Міністерство оборони України передати Військовій частині НОМЕР_2 рапорти ОСОБА_1 від 09 січня 2025 року, від 03 лютого 2025 року та 04 лютого 2025 року з питань нарахування та виплати йому додаткової винагороди у збільшеному розмірі за період з 30 листопада 2024 року по 11 грудня 2024 року, з 12 грудня 2024 року по 10 січня 2025 року , з 11 січня 2025 року по 15 лютого 2025 року та грошової допомоги на оздоровлення за 2025 рік для прийняття рішення про наявність підстав/ відсутність підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у збільшеному розмірі за період з 30 листопада 2024 року по 11 грудня 2024 року, з 12 грудня 2024 року по 10 січня 2025 року, з 11 січня 2025 року по 15 лютого 2025 року та грошової допомоги на оздоровлення за 2025 рік.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з частиною 1 статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать частковому задоволенню. 
Питання розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись статтями 2, 6, 9, 73-78, 90, 242- 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо непередрання рапортів ОСОБА_1 від 09 січня 2025 року, від 03 лютого 2025 року та 04 лютого 2025 року з питань нарахування та виплати йому додаткової винагороди у збільшеному розмірі за період з 30 листопада 2024 року по 11 грудня 2024 року, з 12 грудня 2024 року по 10 січня 2025 року, з 11 січня 2025 року по 15 лютого 2025 року та грошової допомоги на оздоровлення за 2025 рік Військовій частині НОМЕР_2 для прийняття нею рішення про наявність підстав/відсутність підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 спірної додаткової винагороди та допомоги на оздоровлення за 2025 рік.
Зобов`язати Міністерство оборони України передати Військовій частині НОМЕР_2 рапорти ОСОБА_1 від 09 січня 2025 року, від 03 лютого 2025 року та 04 лютого 2025 року з питань нарахування та виплати йому додаткової винагороди у збільшеному розмірі за період з 30 листопада 2024 року по 11 грудня 2024 року, з 12 грудня 2024 року по 10 січня 2025 року, з 11 січня 2025 року по 15 лютого 2025 року та грошової допомоги на оздоровлення за 2025 рік для прийняття рішення про наявність підстав/ відсутність підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у збільшеному розмірі за період з 30 листопада 2024 року по 11 грудня 2024 року, з 12 грудня 2024 року по 10 січня 2025 року, з 11 січня 2025 року по 15 лютого 2025 року та грошової допомоги на оздоровлення за 2025 рік.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення складено у повному обсязі та підписано 16 квітня 2026 року. 

Суддя Д.В. Татаринов