Справа № 626/2829/25
Провадження № 2/626/103/2026 

РІШЕННЯ
Іменем України
09.03.2026 року м. Берестин

Берестинський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Дудченка В.О.,
за участю секретаря - Зінченко Л.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Берестині, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И В:
Позиція позивача.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 40217,00 грн, сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу 5000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.09.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 672593303 у формі електронного документу, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 13100,00 грн.
Відповідно, товариство зобов`язалося надати відповідачу кредитні кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування відповідно до умов, зазначених у Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
На виконання умов Договору грошові кошти були перераховані Товариством на банківську карту № НОМЕР_1 , яка була вказана відповідачем при укладанні Договору.
В порушення умов Договору та Правил Позичальник не повернув надані йому кредитні кошти та не сплатив проценти за їх користування в обумовлені сторонами строки.
Загальна сума заборгованості за кредитним договором заявлена до стягнення позивачем становить 40217,00 грн, з них: заборгованість по кредиту 13100,00 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом 27117,00 грн. Розмір штрафних санкцій вказаний в загальному розрахунку заборгованості, однак, позивач не включає їх до розміру позовних вимог.
Наявність заборгованості за вказаним кредитним договором зумовила звернення позивача до суду з цим позовом.
Рух справи в суді.
Ухвалою судді від 09.09.2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, за клопотанням позивача витребувані докази у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», а саме виписку про рух коштів по банківському рахунку за карткою № НОМЕР_1 , яка відкрита на ім`я ОСОБА_1 на відповідну дату отримання кредитних коштів 11.09.2024 року на суму 13100,00 грн.
18.09.2025 року від АТ «Універсал банк» надійшли витребувані докази.
Заяви учасників процесу по суті справи та клопотання.
Від представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Зачепіло З.Я. 20.09.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС». посилаючись на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази перерахування кредитних коштів за договором відповідно до вимог 526, 1054, 1088 ЦК України. Крім того вказує, що додані розрахунки заборгованості є документами, що складені самим позивачем, а відтак інформація зазначена в них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не може бути доказом наявності заборгованості, на стягненні якої наполягає позивач. Зазначає, що відповідно до умов договору сума заборгованості за відсотками, яка полягає стягненню становить 3930,00 грн. Також посилається, що у справі відсутні належні докази передачі права вимоги до відповідача від первісного кредитора до позивача, в той же час, позивачем не надано підтвердження сплати первісному кредитору коштів за Договором факторингу, як того вимагає Закон.
Від представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Зачепіло З.Я. 20.09.2025 року до суду надійшло клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу до 2000,00 грн.
Від позивача ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» 06.10.2025 року надійшла відповідь на відзив в якій просять задовольнити позовні вимоги, оскільки отримання кредитних коштів відповідачем підтверджується тим, що надавач платіжних послуг ТОВ «Профіт Гід» надав підписане за допомогою КЕП підтвердження із змісту якого вбачається, що через платіжний сервіс було успішно проведено транзакцію на зарахування суми 13100,00 грн та заявлене клопотання про витребування доказів про рух коштів по банківському рахунку за карткою № НОМЕР_1 , яка відкрита на ім`я ОСОБА_1 на відповідну дату отримання кредитних коштів 11.09.2024 року на суму 13100,00 грн, так як ні первісний кредитор, а ні позивач не є банківськими установами та не мають доступу банківських карток позичальників.
Щодо строку кредитування та отримання процентів за користування кредитними коштами посилаються на те, що відповідно до п. 11.1 Договору, договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє протягом п`яти років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання. Пунктом 7.3 Договору визначено, що кінцева дата повернення (виплати) кредиту становить 11.10.2029 року. Таким чином, кредитодавець, а в разі відступлення права вимоги Фактор, яким є позивач ТОВ «Таліон плюс», має право нараховувати проценти за даним договором починаючи з першого дня надання траншу за договором та до дня закінчення строку дії цього Договору, виключенням може бути лише застосування кредитодавцем або фактором п.9.1.1.7. Договору щодо дострокового припинення договору у разі затримання позичальником сплати процентів за користування кредитом щонайменше на один місяць, що і було застосовано позивачем відповідно до повідомлення про дострокове розірвання договору з 08.06.2025 року та подальшого зупинення з вказаної дати нарахування відсотків, що відображено у доданих до позову розрахунках заборгованості. Крім того належні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги позивачу були долучені до позовної заяви. 
Від представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Зачепіло З.Я. до суду 14.10.2025 року надійшли заперечення в яких просить відмовити в задоволенні позову, вказуючи на те, що розрахунок, складений позивачем, не ґрунтується на умовах кредитного договору, а отже є не коректним, зокрема відповідно до умов договору кредит надається строком на 30 днів, пролонгацію ОСОБА_1 не робив, процентна ставка становить 1% тіло кредит 13100,00 грн, а отже загальна сума заборгованості становить 17030,00 грн.
Від позивача ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» 27.10.2025 року надійшли до суду додаткові пояснення в яких на задоволенні позову наполягають, вказуючи на те, що відповідач не був позбавлений можливості відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладання шляхом повідомлення первісного кредитора (небанківської фінансової установи) у письмовій формі з одночасним поверненням грошових коштів, одержаних згідно умов договору та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленої договором, як це передбачено ст. 15 ЗУ «Про споживче кредитування». При цьому сторона відповідача жодних заперечень з приводу укладання договору, або відсутності доказів отримання кредитних коштів не заявляла, або щодо змісту договору, порядку взаємодії відповідач первісному кредитору та позивачу не висловлював, що свідчить про його згоду з умовами договору. 
Вищевказані письмові пояснення від представника відповідача щодо даного позову, які надійшли через канцелярію суду та через програму «Д-3» канцелярією суду прикріплені в електронному вигляді до даної справи, суд їх сприймає не як відзив на позовну заяву, а як пояснення по суті позову.
Від представника позивача ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» - Дорошенко О.В. 09.12.2025 року надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на їх задоволенні наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує.
В судове засідання учасники судового процесу не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку, в матеріалах справи мається клопотання позивача про розгляд справи за їх відсутності, відповідач свою позицію щодо позову висловив через свого представника в заявах по суті справи.
Згідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті в даному судовому засіданні, оскільки неявка учасників справи в даному випадку не перешкоджає розгляду справи, так як сторони по справі щодо позову свою позицію висловили в заявах по суті справи та від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.
Позиція суду.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до наступних висновків.
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Фактичні обставини, встановлені судом, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини та оцінка доказів, наданих сторонами.
Судом встановлено, що 11.09.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 укладений в електронній формі кредитний договір №672593303, у формі електронного документу, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 13100,00 грн.
Згідно з умовами кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії, в сумі кредитного ліміту у розмірі 13100,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (п. 2.1. кредитного договору).
Пунктом 2.3. кредитного договору визначено, що кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором у розмірі, що дорівнює загальному розміру кредиту 11.09.2024 року (що є датою надання кредиту).
Другий та решта траншів за договором можуть бути надані позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах передбачених цим договором. (п. 2.4. кредитного договору).
Згідно з п. 2.5. кредитного договору кредит надається з метою задоволення поточних споживчих потреб позичальника (не цільовий кредит), окрім участі в азартних іграх.
Відповідно до п. 7.1. кредитного договору рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування 11.10.2029 року, а саме протягом 30 (тридцять) днів від дати отримання першого траншу позичальником. У разі пролонгації чи поновлення дисконтного періоду рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту зміщується на відповідну дату закінчення дисконтного періоду, визначену за правилами цього договору.
Згідно з п. 7.2. кредитного договору в обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин:
7.2.1. закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1. договору;
7.2.2. ініціювання кредитодавцем дострокового розірвання/припинення дії договору, в порядку передбаченому п. 9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. договору.
Кінцева дата повернення (виплати) кредиту 11.10.2029 року (п. 7.3. кредитного договору).
Згідно з п. 7.4. кредитного договору проценти за договором сплачуються в наступному порядку:
7.4.1. протягом дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування. У разі продовження позичальником дисконтного періоду кредитування чи поновлення дисконтного періоду, позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення дисконтного періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього договору;
7.4.2. після закінчення дисконтного періоду кредитування, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно.
Згідно з п. 8.3. кредитного договору базова процентна ставка складає 1% в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 365% річних.
На виконання умов кредитного договору 11.09.2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу кредит у розмірі 13100,00 грн, перерахувавши зазначену грошову суму на платіжну картку № НОМЕР_1 , яку відповідач вказав при укладанні договору, підтвердженням про здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПрофітГід» є довідка ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та виписка АТ «Універсалбанк» про рух коштів за банківською карткою №№ НОМЕР_1 , яка відкрита на ім`я ОСОБА_1 за 11.09.2024 року. З виписки банку вбачається, що на карту №№ НОМЕР_1 11.09.2024 року здійснена операція «payway1*tr4аv» у розмірі 13100,00 грн.
Зазначені реквізити банківської карти співпадають із банківськими реквізитами карти відповідача, вказаними у заяві на отримання кредиту.
14.01.2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладений договір факторингу № МВ-ТП/17, згідно з умовами якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №672593303 від 11.09.2024 року.
Витягом із реєстру прав вимог від 14.01.2025 року до зазначеного договору факторингу підтверджується відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до (№271 у реєстрі прав вимог) за кредитним договором №672593303 від 11.09.2024 року.
27 лютого 2025 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» повідомило ОСОБА_1 шляхом надсилання листа на його електронну пошту, що право вимоги за кредитним договором №672593303 від 11.09.2024 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» згідно з укладеним договором факторингу.
Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за договором кредитної лінії №672593303 від 11.09.2024, загальна сума заборгованості відповідача за період з 11.09.2024 року по 14.01.2025 року становила 15196,00 грн, з яких: 13100,00 грн - за тілом кредиту, 6550,00 грн - за процентами. З розрахунку також вбачається, що відповідачем здійснено оплати 11.10.2024 року у сумі 2751,00 грн та 4192,00 грн, в загальній сумі 6943,00 грн, які спрямовано первісним кредитором на оплату процентів.
Жодних платежів відповідач на погашення заборгованості за кредитним договором ТОВ «Таліон Плюс» не здійснював.
Після того як ТОВ «Таліон Плюс» набуло права вимоги до відповідача, товариством було здійснено нарахування відсотків за кредитним договором за період 14.01.2024 року по 07.06.2025 року.
Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Таліон плюс» за кредитним договором кредитної лінії №672593303 від 11.09.2024, загальна сума заборгованості відповідача за період з 14.01.2025 року по 07.06.2025 року становить 46787,00 грн, з яких: 13100,00 - за тілом кредиту, 27117,00 грн - за процентами, неустойка 6550,00 грн. Позивач заявляє позовні вимоги про стягнення тіла кредиту та процентів на загальну сум 40217,00 грн.
08.06.2025 року ТОВ «Таліон Плюс» повідомило ОСОБА_1 шляхом надсилання листа на його електронну пошту про дострокове розірвання кредитного договору №672593303 від 11.09.2024 на підставі пунктів 7.2.2., 9.1.1.7. з 08.06.2025 року та необхідність оплати всієї суми заборгованості.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що розмір кредитної заборгованості відповідача заявлений до стягнення позивачем, становить 40217,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 13100 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом 27117,00 грн. Проценти складаються із суми, яка перейшла від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» у порядку права вимоги за договором факторингу у розмірі 6550,00 грн, та 20567.00 грн нараховані ТОВ «Таліон Плюс» після набуття права вимоги за кредитним договором.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
За приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним у письмовій формі.
З огляду на зазначені норми права Верховний Суд у своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Правова позиція щодо застосування вказаних норм чинного законодавства викладена у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19.
На підтвердження укладення кредитного договору №672593303 від 11.09.2024 між ОСОБА_1 і ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» позивач надав електронний доказ в паперовій формі. Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором GXSY, який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частин 6 та 8 ст. 11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно з ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України).
Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Зазначене узгоджується із правовими висновками, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18); від 31 жовтня 2018 року у справі №465/646/11 (провадження № 14-222цс18).
Судом встановлено, що позивачем надані належні та допустимі докази, які у сукупності підтверджують укладання між сторонами кредитного договору, погодження між сторонами нарахування процентів за користування кредитними коштами та існування у позичальника заборгованості за цим договором, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором на користь позивача ТОВ «Таліон Плюс», до якого згідно з умовами договору факторингу №МВ-ТП/17 від 14.01.2025 року, який є чинним та не визнавався судом недійсним, перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.
Відповідач по суті визнає заборгованість по тілу кредиту у розмірі 13100 грн та проценти у розмірі 3930 грн, посилаючись на те, що кредит надавався на 30 днів. 
Проте, судом встановлено, що відповідно до п 1.3. договору факторингу №МВ-ТП/17 від 14.01.2025 Право вимоги означає весь обсяг прав грошових вимог Клієнта за Кредитним договором (наявних та майбутніх), зокрема прав грошових вимог до Боржника по сплаті сум Боргу за Кредитним договором, строк платежу за якими настав, а також прав грошових вимог, які виникнуть в майбутньому.
Пунктом 1.4. договору факторингу передбачено, що борг - це суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржником за кредитним договором, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати клієнту за кредитним договором, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили.
Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» просить стягнути з відповідча заборгованість за договором кредитної лінії в розмірі 40217,00 грн з яких: 13100,00 - за тілом кредиту, 27117,00 грн - за процентами,.
Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку не повернуті, беручи до уваги, що договір кредитної лінії є дійсним, строк його дії до 11.09.2029 року (п. 7.3. кредитного договору), відповідач користувався кредитними коштами, а також за обставин встановлених вище судом, що підтверджують набуття прав вимоги позивачем за вказаним кредитним договором до відповідача, суд дійшов висновку про наявність у позивача права нараховувати проценти за користування кредитними коштами з дня отримання прав вимоги до відповідача за Договором Факторингу МВ-ТП/17 від 14.01.2025 року з 14.01.2025 року по 07.06.2025 року.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, заміна кредитора в зобов`язанні не припиняє саме зобов`язання і не змінює його зміст. Змінюється лише суб`єкт, якому належить право вимоги: «У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора».
Наведене свідчить, що ТОВ «Таліон Плюс» правомірно нараховувало проценти за базовою ставкою (1% вдень) до дати дострокового розірвання договору, що повністю відповідає узгодженому сторонами терміну дії договору до 11.10.2029 року.
Згідно з п. 9.1.1.7. кредитного договору, у разі затримки сплати процентів щонайменше на один місяць, кредитодавець має право вимагати дострокового повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, а в повному обсязі, шляхом повідомлення про дострокове припинення/розірвання договору.
Через систематичну несплату відповідачем процентів, ТОВ «Таліон Плюс» 08.06.2025 року скористалося цим правом та повідомило відповідача про дострокове розірвання договору та припинило нарахування процентів за договором з цієї дати.
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах та численних правових висновках зазначала, що право кредитодавця на нарахування процентів за кредитним договором здійснюється у межах строку кредитування, встановленого договором, і після спливу цього строку або пред`явлення вимоги про повернення кредиту це право припиняється. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/4518/16 від 05 квітня 2023 року, а також у правових позиціях Верховного Суду щодо застосування статей 1048 і 1054 ЦК України.

Враховуючи зазначене, відповідно до правової позиції Верховного Суду, право кредитодавця на одержання процентів (згідно зі статтями 1048, 1054 ЦК України) реалізується лише в межах строку кредитування, визначеного договором. А тому якщо новий кредитор отримує вимоги за договором він має ті самі права на нарахування процентів, які були встановлені договором в межах його строку дії (адже правовідносини тривають у тому ж обсязі), і після закінчення строку згідно з договором нарахування процентів припиняється. Це застосовується і до кредиторів правонаступників.
Отже, нарахування позивачем процентів за базовою ставкою (1% в день), після відступлення йому права вимоги за кредитним договором до відповідача, з огляду на те, що останній кредит не повернув та фактично продовжував користуватися кредитними коштами, здійснювалося згідно з положеннями кредитного договору, договору факторингу та ЦК України, в межах строку кредитування, включно до дати дострокового розірвання договору.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Висновки за результатами розгляду справи
Зважаючи на вищенаведене, на підставі встановлених у цій справі обставин, а також підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором, розмір якої відповідачем не спростовано, суд приходить до ви висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі та з відповідача на користь позивача ТОВ «Таліон Плюс» належить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 40217,00 грн з яких: 13100,00 - за тілом кредиту, 27117,00 грн - за процентами.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які належать до договірних зобов`язань, а саме випливають з договору кредиту, встановив, що права позивача відповідачем порушені, а тому вони підлягають захисту, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Розподіл судових витрат
Відповідно ч.1ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до п.п.1, 2 ч.2ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Окрім цього, відповідач просить зменшити розмір витрат на правову допомогу до 2000,00 грн.
Згідно з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем подані: копія Договору про надання правової допомоги № 5 від «02» грудня 2024 року, копія Додаткової угоди №1261 від 02.12.2024 про надання правової допомоги До Договору № 5 від «02» грудня 2024 року, копія акту приймання-передачі наданих послуг відповідно до Договору про надання правової допомоги № 5 від «02» грудня 2024 року від 07.08.2025 року, Платіжна інструкція кредитового переказу коштів від 07.08.2025 року, підтвердження оплати наданої правничої допомоги.
Представник позивача просить стягнути витрати за надання професійної правничої допомоги на загальну суму 5 000 грн.
Під час вирішення питання про стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц у постанові від 19.02.2020 року. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Відтак, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі є завищеними, враховуючи категорію справи та час, який захисник міг би потратити на підготовку матеріалів. В цій частині заявлених вимог слід стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн, що буде співрозмірним, на думку суду, з ринковими цінами адвокатських послуг, та складністю вказаної цивільної справи.
Керуючись ст.ст. 4-5, 12, 76-83, 141 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» (ЄДРПОУ: 39700642, місцезнаходження: Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Жабинського, 13) заборгованість за Кредитним договором №672593303 від 11.09.2024 в розмірі 40217 (сорок тисяч двісті сімнадцять) грн 00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» (ЄДРПОУ: 39700642, місцезнаходження: Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Жабинського, 13) судові витрати на судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. та правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн, всього 5422 (п`ять тисяч чотириста двадцять дві) грн 40 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в Харківській апеляційний суд.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя