Справа № 638/18914/25
Провадження № 3/638/390/26
ПОСТАНОВА
Іменем України

20 лютого 2026 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі судді Невеніцина Є.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП, про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

19.09.2025 о 23 год. 40 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем «Mersedes-Benz ML 270 CDI» номерний знак НОМЕР_1 по пров. Грабовському, 4 у м. Харкові, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився.
ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Якушев С.І. в судове засідання не з`явилися, про місце, час та дату судового розгляду повідомлялися належним чином.
Таким чином, судом було вжито належні заходи для виклику сторони захисту до суду та реалізації в такий спосіб її права приймати участь в розгляді справи.
Як вбачається з положень п. 7 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних конституційних засад судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
Розгляд справи протягом розумного строку гарантовано і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно ч. 1 ст. 277 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
Виходячи з положень ст. 268 КУпАП, під час розгляду даної категорії справ присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою.
В п. 41 рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" ( 974_256 ) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).
Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
За таких обставин, враховуючи встановлені законодавством строки розгляду справ про адміністративні правопорушення та положення ст. 268 КУпАП, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та захисника Якушева С.І. 
Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Порядок проходження огляду на стан сп`яніння врегульовано ст. 266 КУпАП, а також Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015, та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, яке мало місце 19.09.2025 та полягало у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, підтверджується наступними доказами: 
-даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 459234 від 20.09.2025, згідно якого ОСОБА_1 вчинив правопорушення за вказаних вище обставин;
-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19.09.2025;
-актом огляду на стан алкогольного сп`яніння;
-рапортом інспектора патрульної поліції І. Яковенка від 20.09.2025, згідно якого 19.09.2025 поліцейськими був зупинений автомобіль «M B ML 270» номерний знак НОМЕР_1 по пров. Грабовському, 4 у м. Харкові під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в темну пору доби без увімкненого ближнього світла фар. Під час спілкування у водія виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, від проходження огляну на стан сп`яніння останній відмовився та втік з місця події;
-відеозаписами з нагрудної камери поліцейського та із мобільного телефону IPhone 15 pro max, на яких зафіксовано наступне. Поліцейські зупиняють автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , повідомляють причини зупинки (пересування без ближнього світла фар). Водій вказує, що він є військовим, просить викликати ВСП, на що поліцейський погоджується. Поліцейський повідомляє ОСОБА_1 , що ним виявлено у останнього ознаки алкогольного сп`яніння. Після чого поліцейський телефонує колезі та просить привезти алкотестер. В цей час ОСОБА_1 сідає за кермо та швидко залишає місце, поліцейські переслідують його на автомобілі, ОСОБА_1 зупиняється, залишає салон транспортного засобу та втікає від поліцейських.

Вищевказані докази суд визнає належними та допустимими.
Згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає доведеною вину ОСОБА_1 у вказаному вище правопорушенні та факт порушення ним 19.09.2025 року вимог п. 2.5 ПДР України.
ОСОБА_1 подані письмові заперечення від 07.10.2025, у яких він вказує, що протокол складено незаконно, безпідставно, він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, протокол оформлено за його відсутності, поліцейські не пропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння, доказів його відмови від огляду немає, ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння не відмовлявся. Крім того, на відеозаписі з мобільного телефону зафіксовано автомобіль з н.з. НОМЕР_2 , а не ТЗ Mersedes-Benz ML 270 номерний знак НОМЕР_1 , що свідчить про відсутність доказів керування ним транспортним засобом. Зауважив, що відеозапис, здійснений на невідомий пристрій, не є належним та допустимим доказом у справі. Також, поліцейські не роз`яснили його права, передбачені Конституцією України та ст. 268 КУпАП. Направлення на огляд до медзакладу складено 19.09.2025 о 23-46 год, тобто до початку відеозапису о 23-47 год., поліцейські не мали в наявності приладу Драгер. На думку ОСОБА_1 , його вина у вчиненні правопорушення є недоведеною, а тому провадження у справі підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінюючи вищевказані доводи ОСОБА_1 суд зазначає, що вони не спростовують висновків щодо доведеності вчинення ним адміністративного правопорушення.
Стосовно твердження щодо неперебування у стані алкогольного сп`яніння, суд вказує, що ОСОБА_1 притягається за порушення п. 2.5. ПДР, керування транспортним засобом у стані сп`яніння йому у провину не ставиться.
Щодо комплексу заперечень стосовно оформлення протоколу за відсутності ОСОБА_1 , відсутності пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння, відсутності доказів та факту відмови від огляду, нероз`яснення прав, передбачених Конституцією України та ст. 268 КУпАП, суд зазначає наступне.
З відеозапису з бодікамери поліцейського вбачається, що поліцейським повідомлено ОСОБА_1 про те, що ним виявлено у останнього ознаки алкогольного сп`яніння та здійснюються дії із забезпечення доставлення на місце алкотестера. ОСОБА_1 є зрозумілими дії поліцейських, він каже, що навіщо це робити, запитує, що поліцейські хочуть, зазначає, що втомився. Через декілька хвилин ОСОБА_1 сідає за кермо та швидко залишає місце, поліцейські переслідують його на автомобілі, ОСОБА_1 зупиняється, залишає салон транспортного засобу та втікає. 
Зміст спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими підтверджує той факт, що водій повністю розумів значення дій, що відбуваються, а також неминучість подальшої пропозиції від поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, проходження ним огляду на стан сп`яніння або висловлення відмови від огляду. Дії ОСОБА_1 із залишення ним місця до закінчення оформлення матеріалів свідчать про намагання ним таким чином уникнути відповідальності. Крім цього слід зазначити, що відмова від огляду на стан сп`яніння може бути виражена у різний спосіб, як активними так і пасивними діями водія.
Дії ОСОБА_1 по залишенню місця оформлення матеріалів після повідомлення йому про виявлення ознак алкогольного сп`яніння та дій поліцейського із забезпечення доставлення алкотестеру, беззаперечно свідчить про його відмову від огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Протилежний підхід до оцінки зазначених обставин свідчив би про наявність у особи легальної можливості уникнення адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП шляхом залишення місця правопорушення після виявлення працівником поліції ознак сп`яніння. Проте є очевидним, що такі дії особи є незаконними та не повинні розцінюватися ніяк по іншому, аніж як відмова від огляду на стан сп`яніння, за умови наявності фактичних та правових підстав для цього.
Через ці ж дії ОСОБА_1 поліцейські були позбавлені можливості роз`яснити йому права, передбачені ст. 268 КУпАП, що ніяк не може свідчити про порушення прав особи на захист та необхідність визнання отриманих доказів недопустимими.
Крім того, із системного аналізу положень ст. 254, 256, 259-262 КУпАП слідує, що особа зобов`язана перебувати на місці до закінчення оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення. 
Також, ані на місці правопорушення, ані в суді ОСОБА_1 не заявлено та не надано підтверджень виконання ним на час зупинки транспортного засобу обов`язків військової служби, що виключає необхідність застосування до нього положень ст. 266-1 КУпАП у даній ситуації. 
Щодо фіксації на відеозаписі автомобіля із н.з. НОМЕР_2 , а не ТЗ Mersedes-Benz ML 270 номерний знак НОМЕР_1 , що, на думку ОСОБА_1 , свідчить про відсутність доказів керування ним транспортним засобом, слід вказати таке.
Дійсно, на відеозаписі зафіксовано автомобіль Mersedes із номерним знаком НОМЕР_2 , працівниками поліції на місці зупинки перевірені документи ОСОБА_1 , у протоколі про адмінправопорушення зазначено, що автомобіль Mersedes-Benz ML 270 номерний знак НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 . Також, з відеозапису слідує, що ОСОБА_1 при спілкуванні із працівниками поліції не заперечує факт керування ним вказаним автомобілем, на місці, окрім ОСОБА_1 , інші особи відсутні. Наведені обставини повністю доводять факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Стосовно позиції ОСОБА_1 про недопустимість доказу – відеозапису із мобільного телефону, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У протоколі про адміністративне правопорушення у п. 11 вказано, що до протоколу додається, зокрема відео з мобільного телефону IPhone 15 pro max.
Дійсно, фіксація правопорушення на відеокамеру мобільного телефону Інструкцією
із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, не передбачена.
Разом з тим, за приписами ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Керуючись вищенаведеними вимогами КУпАП, оцінивши відеозапис із незазначеного у матеріалах справи пристрою, на якому зафіксовано рух автомобіля Mersedes, у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами у справі, суд дійшов висновку, що такий доказ є належним та допустимим.
При цьому суд також враховує, що коректне використання боді-камери, що закріплена на форменому одязі поліцейського на рівні грудей, для фіксації подій на дорозі під час перебування в салоні автомобіля є суттєво ускладненим. Також на відеозаписі з бодікамери поліцейського зафіксовано той самий автомобіль, що й на відео з мобільного телефону, ОСОБА_1 не заперечує факт керування ним транспортним засобом, доводів стосовно керування автомобілем іншою особою у письмових запереченнях не навів, клопотань про виклик працівника поліції для надання пояснень з приводу створення відеозапису за допомогою камери мобільного телефону не заявив.
Щодо відсутності на місці зупинки транспортного засобу алкотестера, суд зазначає, що такий факт підтверджується дослідженим відеозаписом. Водночас, поліцейський невідкладно прийняв заходи задля оперативного доставлення алкотестера на місце іншим екіпажем патрульної поліції (час на відео 23-49 год.), після чого ОСОБА_1 залишає місце на автомобілі (час на відео 23-55 год.). Вказане свідчить, що поліцейськими не допущено зловживань, невиправданого затримання із проведення процедури огляду. Крім того, відповідно до п. 9 Розділу 2 Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. 
Таким чином, порушень процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння та прав ОСОБА_1 на застосування до нього належної правової процедури працівниками поліції не допущено. 
Оцінюючи доводи ОСОБА_1 з приводу невідповідності часу складення направлення на огляд до медзакладу із початком відеозапису після зупинки ТЗ, суд вказує наступне.
Дійсно, у направленні зазначено час його складення 19.09.2025 о 23-46 год, тоді як час початку відеозапису вказано як 23-47 год. 19.09.2025.
При цьому, з урахуванням нічного часу, динамічності подій, переслідування ОСОБА_1 , що залишив місце складання матеріалів, працівник поліції об`єктивно міг допустити помилку у часі при заповненні бланку вказаного документу.
У постанові Верховного Суду від 26.03.2020 року у справі № 2а-475/09/1370 застосовані релевантні для цієї справи висновки та практика ЄСПЛ, за якими не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки.
Пуризм у загальноприйнятому розумінні є надмірним прагненням до чистоти, переваги форми над змістом.
Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них.
Не кожен дефект певного адміністративного акта, яким є й протокол про адміністративне правопорушення, робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Такий вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий».
При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.
Інакше кажучи, за принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування певного акта з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
ОСОБА_1 не зазначено та судом не встановлено порушень, які б ставили під сумнів законність та справедливість процедури його притягнення до адміністративної відповідальності. 
У зв`язку з наведеним, суд не вбачає підстав для визнання доказів недопустимими та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

З урахуванням ступеню вини, а також характеру вчиненого правопорушення, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 слід призначити стягнення у виді штрафу в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатньою мірою відповідальності з метою його виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,6 грн., які підлягають стягненню з правопорушника.
На підставівищевикладеного, керуючись ст. 40-1, 130, 284 КУПАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 665,6 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення копії постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що у випадку несплати накладеного на нього штрафу у передбачений законом строк, до нього буде застосовано подвійне стягнення штрафу в порядку ст. 308 КУпАП, тобто у випадку примусового виконання постанови суду.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Харкова.
Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку її оскарження.

Суддя         Є.В. Невеніцин