Справа № 946/5520/24 
Провадження № 2/946/14/26  

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді - Присакар О.Я.,
за участю: секретаря судового засідання - Аубекерової Г.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

05 липня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами, які заявою від 20 березня 2026 року уточнила та просить визнати за  ОСОБА_1 впорядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 4/7 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Свої вимоги позивач мотивує тим, що письмовою відповіддю Ренійської державної нотаріальної контори №1010/01-16 від 30 жовтня 2025 року позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки частки у спільній сумісній власності домоволодіння не визначені.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви, якою просять справу розглянути за їх відсутністю, позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3, ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ( ОСОБА_8 належить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності №345 від 05 лютого 1998 року, виданого Ізмаїльським МБТІ, зареєстрованого в реєстрі за №51б-79 від 05 лютого 1998 року, що також підтверджено довідкою №256, виданою 30 квітня 2025 року КП «Ізмаїльське МБТІ». Таким чином встановлено, що доля кожного із співвласників будинку складає 1/7 частину.
За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом.
Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Відповідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в ст. 21 цього Кодексу.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 28 вересня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після смерті ОСОБА_4 згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/7 частка житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 78680697 від 09 жовтня 2024 року, наданого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 - відсутня.
Згідно ст. 529 ЦК УРСР (1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.
Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті ОСОБА_4 являються:
- дружина ОСОБА_5 , що підтверджено свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 , виданим 17 квітня 1951 року Ізмаїльським міським бюро ЗАГС;
- син ОСОБА_7 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 20 квітня 1951 року Ізмаїльським міським бюро ЗАГС;
- донька ОСОБА_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим 31 березня 1960 року Ізмаїльським міським бюро ЗАГС, свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 , виданим 30 серпня 1980 року Ізмаїльським міським бюро ЗАГС, згідно якого ОСОБА_9 після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_10 ».
Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає.
Згідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. 
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.549 ЦК УРСР (1963 року) - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв станом на 2003 рік, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, в редакції, яка діяла станом на 2003 рік, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. 
Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 вступили у володіння спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживали разом із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено будинковою книгою на вищезазначений будинок, тобто вважаються такими, які прийняли спадщину.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого 11 листопада 2016 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Після смерті ОСОБА_6 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається зокрема з 1/7 частки житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ст. 1233 ЦК - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
05 вересня 2016 року ОСОБА_6 залиши заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1934, згідно умов якого належні йому на праві власності житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку, що знаходяться в АДРЕСА_2 він заповів - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 47865817 від 26 травня 2017 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В., заповіт від 05 вересня 2016 року, складений та посвідчений від імені ОСОБА_6 та зареєстрований за № 1934 є чинним.
Разом з тим встановлено, що 1/7 частка житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка залишилась після ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишилась незаповіданою, таким чином право на спадкування майна отримують спадкоємці за законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_6 являються:
-дружина ОСОБА_1 , що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 , виданим 30 серпня 1980 року Ізмаїльським міським бюро ЗАГС;
-донька ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження ОСОБА_11 серії НОМЕР_7 , виданим 21 травня 1985 року Ізмаїльським міським бюро ЗАГС та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_8 , виданим 27 січня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, згідно якого ОСОБА_11 після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_11 »;
-син ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_9 , виданим 08 червня 1981 року Ізмаїльським міським бюро ЗАГС.
Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на час відкриття спадщини постійно проживали разом із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено будинковою книгою на вищезазначений будинок, тобто вважаються такими, які прийняли спадщину.
Разом з тим встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на спадщину після смерті ОСОБА_6 не претендують, крім того надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають та не заперечують проти визнання права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_6 за ОСОБА_1 .
Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_10 , виданого 09 березня 2018 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Після смерті ОСОБА_7 згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина, до якої входить 1/7 частка житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка йому належала на праві власності та 1/21 частка вказаного будинку, яку він прийняв після смерті батька, але не оформив своїх спадкових прав.
Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 78680671 від 09 жовтня 2024 року, наданого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 - відсутня.
Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємицею за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_7 являється мати ОСОБА_5 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 20 квітня 1951 року Ізмаїльським міським бюро ЗАГС.
Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Встановлено, що ОСОБА_5 на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено будинковою книгою на вищезазначений будинок, тобто вважається такою, яка прийняла спадщину.
Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_11 , виданого 20 вересня 2023 року Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Після смерті ОСОБА_5 згідно ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно.
Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ст. 1233 ЦК - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
14 вересня 2016 року ОСОБА_5 залишила заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гіренко М.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1246, згідно умов якого все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті, і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 78680595 від 09 жовтня 2024 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, заповіт від 14 вересня 2016 року, складений та посвідчений від імені ОСОБА_5 та зареєстрований за № 1246 є чинним.
Осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині відповідно до ст. 1241 ЦК України, після ОСОБА_5 , немає.
Встановлено, що ОСОБА_1 на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено будинковою книгою на вищезазначений будинок, тобто вважається такою, яка прийняла спадщину.
Письмовою відповіддю Ренійської державної нотаріальної контори №1010/01-16 від 30 жовтня 2025 року позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки частки у спільній сумісній власності домоволодіння не визначені.
Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.
Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги.
Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 82, 263-265 ЦПК України, ст. 525, 529, 549 ЦК УРСР (1963 року), ст. ст. 16, 316, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1233, 1234, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд, - 
ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_12 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити. 
Визнати за  ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_12 ) впорядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 4/7 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через суд першої інстанції, з урахуванням положень п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.
Повний текст рішення складено та підписано 03 квітня 2026 року.

Суддя: 	О.Я.Присакар