Справа № 761/37892/25
Провадження № 2/761/4147/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Анохіна А.М.,
при секретарі судового засідання - Лазуренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про стягнення коштів, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.
Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 27 січня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений договір оренди приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , строком з 27 січня 2023 року до 27 січня 2024 року і, дія якого за його п. 4.2. може бути продовжений за взаємною згодою сторін, шляхом підписання додаткової угоди до цього договору, проте, додаткова угода про продовження строку договору оренди 27 січня 2024 року не укладалась, а строк дії договору, був продовжений з 27.01.2024, ще на один рік, за усною домовленістю сторін. Згідно додатку до договору оренди приміщення від 27 січня 2023 року на виконання умов пункту 1.2. Договору оренди, 27 січня 2023 року складений Акт прийому- передачі приміщення. Згідно п. 1.1. договору оренди приміщення, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . За п. 2.2. договору оренди, приміщення передається орендодавцем та приймається орендарем за Актом приймання-передачі із зазначенням технічного стану. Акт приймання-передачі з моменту його підписання є невіддільною частиною цього договору. Згідно додатку 1 до договору оренди приміщення від 27.01.2023 року Акта прийому-передачі приміщення від 27.01.2023 року, сторона 1 передала приміщення стороні 2 в користування в придатному для використання за договором оренди стані. Відповідно, до п. 1.5. договору оренди, приміщення надається орендарю для ведення підприємницької діяльності.
Вказує, що є Фізичною особою - підприємцем і здійснює свою підприємницьку діяльність за КВЕД 96.02 - Надання послуг перукарнями та салонами краси, для чого нею були здійснені незначні дизайнерські облаштування для адаптації житлового приміщення до вимог для салону краси.
За пунктами 6.1. та 6.2.1. цього договору, орендар зобов`язується використовувати приміщення згідно з призначенням та умова цього договору, (п. 1.5.), орендар має право власним коштом здійснювати поточний ремонт приміщення.
У зв`язку із залиттям сусідами з квартири, що розташована на другому поверсі над орендованим мною приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , я, ОСОБА_1 , змушена була припинити свою підприємницьку діяльність, достроково розірвати договір оренди приміщення та шукати для свого салону краси інше приміщення.
А, свої зобов`язання зі здійснення ремонту з невикористанням своїх повноважень на стягнення відшкодування коштів на ремонт приміщення внаслідок залиття, відповідачка не виконувала, а намагалася перекласти на орендаря.
08 квітня 2025 року, позивачем на адресу відповідача було надіслано повідомлення про припинення дії договору оренди приміщення з 27 квітня 2025 року, у відповідності до п.п. 6.2.3, 8.3, 8.6. договору оренди приміщення та згідно п. 3.5 якого, позивач просила повернути їй гарантійний платіж в сумі 14000 (чотирнадцять тисяч) гривень, у зв`язку з припиненням дії договору оренди та за відсутності заборгованості зі сплати за оренду приміщення, в тому числі і за квітень 2025 року, яка була сплачена позивачкою у повному обсязі.
27 квітня 2025 року, за усної домовленості сторін в телефонному режимі, позивач прибула на зустріч з відповідачкою о 12 годині 00 хвилин, для підписання Акта повернення приміщення, повернення комплекту ключів та майна, що знаходилося в ньому на час приймання в оренду цього приміщення та у відповідності до опису, що міститься в Акті прийому-передачі приміщення від 27.01.2023 року.
Проте, побачила, що замки вхідних дверей цього приміщення зламані, а орендодавець, на зустріч в орендованому приміщенні, не з`явилась.
Але, 28 квітня 2025 року у мобільний месенджер свого телефону, позивач отримала повідомлення від представника відповідача, Дениса Павловського, про те, що у зв`язку із тим, що протягом строку оренди приміщення, позивачем ніби то, завдано значної шкоди приміщенню, а саме зруйновані двері, наявні отвори у стінах, пошкоджений фасад будівлі, а відтак, гарантійний платіж відповідачка не повертатиме та орендоване приміщення за Актом повернення не прийматиме, а на підтвердження ніби то завданої «значної шкоди приміщенню», ним були надіслані фото докази «пошкоджень».
Крім того, у зв`язку із залиттям приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , сусідами з квартири, що розташована на другому поверсі над орендованим мною приміщенням, при цьому, обов`язок здійснення ремонту зі стягненням відшкодування коштів на ремонт приміщення внаслідок залиття,
Відповідач не виконувала, а перекладала на мене, я, ОСОБА_1 , змушена була припинити свою підприємницьку діяльність, достроково припинити дію договору оренди приміщення, та шукати для свого салону краси інше приміщення, що завдало мені додаткових матеріальних збитків та моральних страждань, оскільки, я вкладала багато моральних зусиль, на покращення зовнішнього вигляду та створення затишної атмосфери інтер`єру салону краси, які потім були знецінені відповідачем, тим, що ці покращення нею названі як пошкодження приміщення.
Також, я тривалий час залишаюсь без свого єдиного джерела доходу, оскільки для найму нового приміщення для здійснення своєї підприємницької діяльності потребую коштів, які ОСОБА_2 , протиправно відмовляється мені повертати.
Просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 14000 (чотирнадцять тисяч) гривень та прийняти ОСОБА_2 у ОСОБА_1 , шляхом підписання Акту повернення;
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти з відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень;
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти з відшкодування судових витрат з наданої правничої допомоги у розмірі 8000 (сім тисяч) гривень та судовий збір.
З урахуванням викладеного, позивач була змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.
08 вересня 2025 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М. 
Ухвалою суду від 12.09.2025 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.
19 вересня 2025 року до суду позивачем подано заяву на виконання вимог ухвали від 12.09.2025. 
Ухвалою суду від 22.09.2025 справу прийнято до провадження та відкрито спрощене позовне провадження.
У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористалася своїм процесуальним правом та не направила суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 27 січня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений договір оренди приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , строком з 27 січня 2023 року до 27 січня 2024 року.
Згідно зі ст. 762 ЦК України, за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Згідно п. 1.1. договору оренди приміщення, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
За п. 2.2. договору оренди, приміщення передається орендодавцем та приймається орендарем за Актом приймання-передачі із зазначенням технічного стану. Акт приймання-передачі з моменту його підписання є невіддільною частиною цього договору.
Відповідно, до п. 1.5. договору оренди, приміщення надається орендарю для ведення підприємницької діяльності.
За пунктами 6.1. та 6.2.1. цього договору, орендар зобов`язується використовувати приміщення згідно з призначенням та умова цього договору, (п. 1.5.), орендар має право власним коштом здійснювати поточний ремонт приміщення.
В подальшому відбулось залиття сусідами з квартири, що розташована на другому поверсі над орендованим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Пунктами 6.3.2., 7.4, 7.5. договору оренди приміщення обумовлено, що орендодавець зобов`язується не вчиняти дій та не дозволяти третім особам вчиняти будь-які дії, які б перешкоджали орендарю користуватися приміщенням на умовах цього договору, збитки спричинені орендодавцю, які не покриваються встановленими у цьому договорі видами забезпечення виконання зобов`язань, повинні бути відшкодовані у повному обсязі відповідно до вимог чинного законодавства України, орендодавець не відповідає за зобов`язаннями орендаря, орендар не відповідає за зобов`язанням орендодавця.
Згідно п. 3.1. Договору оренди, за оренду приміщення, орендар сплачує орендодавцю щомісячно орендну плату в розмірі 14000 (чотирнадцять тисяч) гривень та за п. 3.2. договору, сплачується орендарем щомісячно в порядку попередньої оплати до 27 (двадцять сьомого) числа поточного (розрахункового) місяця, за п. 3.6. цього договору, орендна плата за перший місяць оренди та гарантійний платіж сплачуються орендарем 27 січня 2023 року, що і виконувалось позивачкою сумлінно, вчасно та у повному обсязі.
Позивачем були сплачені кошти за орендну плати за користування приміщенням, що підтверджується копією квитанції ТS212458 від 27.03.2025 про переказ коштів за оренду приміщення та комунальних платежів ОСОБА_2 .
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ч.1 ЦК України).
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною другою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією із підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
08 квітня 2025 року, позивачем на адресу відповідача рекомендованим поштовим відправленням, було надіслано повідомлення про припинення дії договору оренди приміщення з 27 квітня 2025 року, у відповідності до п.п. 6.2.3, 8.3, 8.6. договору оренди приміщення та згідно п. 3.5 якого, позивач просила повернути їй гарантійний платіж в сумі 14000 (чотирнадцять тисяч) гривень, у зв`язку з припиненням дії договору оренди та за відсутності заборгованості зі сплати за оренду приміщення, в тому числі і за квітень 2025 року, яка була сплачена позивачкою у повному обсязі.
За п. 8.6. договору оренди, повідомлення про припинення дії договору, за визначенням п.п. 8.3., 6.4.3. договору, з ініціативи однієї із сторін вважається наданим іншій стороні належним чином шляхом направлення останній офіційного листа.
Тобто, позивач мала намір досудового врегулювання спору, а тому вимоги в частині стягнення з відповідача грошових коштів, підлягають задоволенню.
Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 8000, 00 грн, то суд зазначає наступне.
Так, позивач просить стягнути на свою користь моральну шкоду, оскільки остання змушена була припинити свою підприємницьку діяльність, достроково припинити дію договору оренди приміщення, та шукати для свого салону краси інше приміщення, що завдало їй додаткових матеріальних збитків та моральних страждань.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди» з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
П. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 із подальшими змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно п.п. 5, 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, вказано, що суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Відповідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Постановою Пленуму ВСУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013р. № 4, рекомендовано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
У зв`язку з тим, що відповідачем не було належним чином виконано свої обов`язки за договором оренди, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача в розмірі 1500 грн. 
Отже, позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню.
Щодо стосується розподілу судових витрат, то суд зазначає наступне.
Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як розподіл між сторонами судових витрат.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI).
Так, відповідно до ст. 1 цього Закону: договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);
інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);
представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).
Згідно з положеннями ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Позивачем додані такі докази понесення витрат на правничу допомогу, копії яких додані до позовної заяви, а саме:
- договір про надання правової допомоги/юридичних послуг № 28042506 від 28.04.2025;
- акт прийому - передачі наданих послуг.
Загалом позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.
Суд звертає увагу, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Враховуючи предмет позову, складність та обсяг самої справи, положення ст.141 ЦПК України, та зважаючи на обсяг фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, ціни позову, співмірності складності справи із наданими адвокатом послугами, витраченого представником часу, суд вважає такий розмір витрат на правничу допомогу є пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи, а тому приходить до висновку про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн, що, на думку суду, є співмірним зі складністю даної справи.
Отже з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за надання правової допомоги в сумі 8000,00 грн.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Таким чином, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору у розмірі 2422,40 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 263, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ) кошти у розмірі 14000 (чотирнадцять тисяч) гривень та прийняти ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ) приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом підписання акту повернення.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ) моральну шкоду у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ) витрати на правову допомогу у розмірі 8000 (сім тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривень 40 копійок.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 13.03.2026.

Суддя Андрій АНОХІН