ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/12237/24  Номер провадження 22-ц/814/629/26	Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Дряниці Ю.В., Обідіної О.І. при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 28 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент державної реєстрації Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про скасування обтяження на нерухоме майно - квартира, незакінчений будівництвом,-

В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила скасувати обтяження у виді заборони на нерухоме майно: квартиру, незакінчену будівництвом, адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження: 7148722, зареєстрованого Приватним нотаріусом Ліньковою І.Б.
В обгрунтування позову вказувала, що 07.05.2008 між нею та ОСОБА_1 було укладено попередній договір, на підставі якого приватним нотаріусом Ліньковою І.Б. було зареєстровано обтяження нерухомого майна, квартиру, незакінчену будівництвом за адресою:  АДРЕСА_1 . 
Зазначала, що основний договір між сторонами укладено не було, внаслідок чого попередній договір припинив свою дію, а обтяження мало бути скасоване. Проте, на даний час обтяження нерухомого майна не скасоване, а приватний нотаріус Лінькова І.Б. припинила свою діяльність. Враховуючи викладене просила позов задовольнити.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 28 липня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент державної реєстрації Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про скасування обтяження на нерухоме майно - квартира, незакінчена будівництвом було задоволено.
Скасовано обтяження у виді заборони на нерухоме майно: квартира, незакінчена будівництвом, адреса: АДРЕСА_1 ., реєстраційний номер обтяження: 7148722, зареєстрованого Приватним нотаріусом Ліньковою І.Б..
Вирішено питання судових витрат.

З вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення районного суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що 07.05.2008 року між ним та ОСОБА_2 було укладено попередній договір щодо подальшого укладення договору купівлі-продажу квартири. У п. 2 цього договору вказано, що ОСОБА_1 22.05.2008 року під розписку передавалися ОСОБА_4 47000 доларів США та 23.05.2008 року 3000 доларів США.
Вважає, що позивачка повинна йому відшкодувати всі завдані збитки, а потім слід припинити дію договору та скасувати обтяження, яке накладалося з метою забезпечення виконання договору продавцем.
27.11.2025 року від позивача надійшов відзив в якому ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.
Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи був присутній представник позивача, інші особи, які брали участь в розгляді справи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися.
За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Районним судом встановлено, що 07.05.2008 приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Лінькова І.Б. за р.№ 2588 посвідчила попередній договір між ОСОБА_4 , який діяв від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за умовами якого сторони зобов`язались в майбутньому, в строк, обумовлений п. 6.1 цього Договору, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу двоповерхової квартири АДРЕСА_2 .
Згідно п. 6.3 Попереднього договору за р.№2589 приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Лінькова І.Б. 07.05.2008 наклала заборону на відчуження зазначеного в договорі майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 до укладення Основного договору (реєстраційний номер обтяження 7148722).
Також встановлено, що на виконання вимог Попереднього договору ОСОБА_1 було сплачено кошти в сумі 47000 дол. США(22.05.2008) та 3000 дол. США(23.05.2008), що підтверджується копіями розписок.
Сторонами не заперечувалось те, що у строки, визначені в п.6.1 Попереднього договору, а саме 01.09.2008 о 09:00, договір купівлі-продажу квартири не був укладений.

Задовольняючи позов районний суд виходив з того, що оскільки зобов`язання за укладеним між сторонами попереднім договором від 07.05.2008 року припинило своє існування 02.09.2008 року та враховуючи те, що договір купівлі продажу укладено не було, наявні підстави для скасування обтяження у виді заборони на нерухоме майно.

Колегія суддів вважає такий висновок районного суду вірним з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
ч.1ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно з ч. 1-3ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч.2ст. 353 цього Кодексу.
Частиною 2статті 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантованост.124 Конституції України.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. 
Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Попередній договір щодо купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва або майбутнього об`єкта нерухомості підлягає нотаріальному посвідченню.
Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_2 посилалась на те, що 07.05.2008 між нею та ОСОБА_1 було укладено попередній договір, на підставі якого приватним нотаріусом Ліньковою І.Б. було зареєстровано обтяження нерухомого майна, квартири, незакінченої будівництвом за адресою: АДРЕСА_1 . 
Згідно умов попереднього договору сторони обумовили, що заборона на нерухоме майно накладена до укладення Основного договору.
Відповідно до п.6.1. Попереднього договору сторони визначили, що укладення договору купівлі-продажу здійснюватиметься 01.09.2008 року.
Проте у строки, визначені попереднім договором, договір купівлі- продажу укладено не було.
Частина 3 ст. 635 ЦК України передбачає, що зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
В суді першої інстанції було встановлено факт відсутності між сторонами договору купівлі-продажу, а також те, що з моменту погодження сторонами дати укладення договору купівлі- продажу, а саме 01.09.2008 року пройшло майже 18 років та суду не надано доказів про ініціювання укладення договору. Враховуючи те, що зобов`язання за попереднім договором від 07.05.2008 року припинило своє існування 02.09.2008 року районний суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для скасування обтяження у вигляді заборони відчуження на нерухоме майно, а саме квартири, незакінченої будівництвом, адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження: 7148722, зареєстрованого Приватним нотаріусом Ліньковою І.Б.
Доводи апеляційної скарги про те, що зняти заборону на відчуження майна слід після того, як позивач відшкодує відповідачу завдані збитки, не беруться до уваги, оскільки відшкодування збитків не є предметом розгляду у даній справі.
Враховуючи те, що підстави для обтяження відпали, районний суд дійшов вірного висновку про задоволення позову.
Колегія суддів зазначає, що доводи, які викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. 
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.
Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.
Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.
Керуючись ст.ст.368, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 28 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 02 березня 2026 року.

Головуючий суддя : ____________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _________________ Ю.В. Дряниця__________________ О.І. Обідіна