Справа №: 343/238/26 
Провадження №: 2-а/343/10/26 
РІШЕННЯ
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року м. Долина
Долинський районний суд Iвано - Франкiвської областi в складi:
головуючого суддi – Андрусіва І.М.,
з участю: секретаря судового засідання - Семків В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Долинського районного суду Івано - Франківської області, адміністративну справу № 343/238/26, за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
за участю: позивача - ОСОБА_1 та його представниці – адвокатки Серафій Х.В.,
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача, позиція відповідача:
позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом (а.с. 1-8), до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просить:
- скасувати постанову №1686 від 24.07.2025, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, закривши на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі;
- стягнути із відповідача на його користь понесені судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог послався на те, що оскаржуваною постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він, за надісланою йому поштою повісткою, не прибув 30.06.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення облікових даних. Суть підстав, які на його думку свідчать про необхідність скасування оскаржуваної постанови, зводяться до такого:
- в його діях відсутня об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки абз. 2 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює обов`язок громадян надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом. Однак, такої вимоги йому пред`явлено не було;
- жодної повістки про з`явлення до центру комплектування та соціальної підтримки він не отримував, а трек – номер поштового відправлення даної повістки не відслідковується;
- розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся без його присутності, чим порушено його права, передбачені чинним законодавством, оскільки після того, як його 22.07.2025 було доставлено поліцейськими до ІНФОРМАЦІЯ_2 , він одразу був направлений для проходження ВЛК, а після цього він перебував на стаціонарному лікуванні до 26.07.2025. Протокол про адміністративне правопорушення він не підписував.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представниця – адвокатка Серафій Х.В. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав викладених у пред`явленому позові. Додатково зазначили, що він 22.07.2025 працівниками територіального центру та соціальної підтримки був доставлений на ВЛК, звідки його одразу направили у стаціонар в ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому працівникам територіального центру комплектування і соціальної підтримки було відомо, що 24.07.2025 для складення адміністративних матеріалів він не зможе прибути.
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 у судове засідання повторно не з`явився, хоча про місце, дату і час проведення таких був повідомленим у встановленому законом порядку (а.с. 39, 40). 02.03.2026 через канцелярію суду подалв заяву (а.с. 41), про підтвердження надіслання повістки позивачу ОСОБА_1 .
ІІ. Процесуальні дії у справі:
05 лютого 2026 року ухвалою суду визнано поважними причини пропуску позивачем ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним позовом, поновлено строк на звернення до суду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
ІІІ. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
матеріалами справи встановлено, що згідно із повісткою №3950710 від 17.06.2025 (а.с. 18), позивача ОСОБА_1 зобов`язано 30.06.2025 о 14.00 год з`явитися для уточнення даних до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Підтвердженням того, що дана повістка була надіслана позивачу ОСОБА_1 , жителю АДРЕСА_1 , є номер поштового відправлення АТ «Укрпошта» - 0610260940719 із описом вкладення – «повістка від 17.06.2025 на 1 аркуші, номер документу 3950710» (а.с. 19).
Згідно із копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №0610260940719 (а.с. 42), таке позивачу ОСОБА_1 не було вручено із зв`язку із його відсутністю за адресою проживання. 
Відносно позивача ОСОБА_1 , 22.07.2025 було складено протокол №145 про адміністративне правопорушення (а.с. 13-14). У протоколі зазначено, що 22.07.2025, ОСОБА_1 , був доставлений органами Національної поліції України до ІНФОРМАЦІЯ_2 , як особа, яка порушує правила військового обліку, оскільки він не з`явився за викликом на 30.06.2025 до цього територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Повістку №3950710 про виклик його було надіслано поштою. ОСОБА_1 порушив, зокрема, абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Позивача ОСОБА_1 було повідомлено про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 24.07.2025 о 12.00 год ІНФОРМАЦІЯ_4 (зазначено адресу та номер кабінету), що підтверджується його власноручним підписом. У наданих поясненнях позивач зазначив, що за зареєстрованим місцем його проживання йому повістки не надходили. Другий примірник даного протоколу було вручено позивачу, що також засвідчено його власноручним підписом.
Згідно із постановою №1686 від 24.07.2025 (а.с. 15-17), позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме за те, що він будучи належним чином повідомленим про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 30.06.2025, для уточнення облікових даних, що підтверджується рекомендованим повідомленням із відміткою про відсутність адресата за адресою, не прибув до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, чим порушив вимоги абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
На підтвердження того, що позивачу ОСОБА_1 не було направлено повістку про виклик до територіального центру та комплектування та соціальної підтримки і те, що на день постановлення оскаржуваної постанови він перебував на стаціонарному лікування, ним надано: 
- трекінг відстеження відправлень АТ «Укрпошта», відповідно до якого, дані про відправлення йому повістки відсутні (а.с. 20);
- виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2453/п КНП «Долинська БЛ», згідно із якою, позивач ОСОБА_1 з 22.07.2025 до 26.07.2025 перебував на стаціонарному лікуванні (а.с. 23-24).
Отже, суд встановив, що позивачу ОСОБА_1 17.06.2025, за зареєстрованою адресою його місця проживання, було направлено повістку №3950710 від 17.06.2025 про його виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, для уточнення даних, на 30.06.2025 о 14.00 год., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення із відміткою про його відсутність за адресою проживання. Оскільки позивач будучи належним чином повідомленим про необхідність явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, у визначений час не з`явився, його 22.07.2025 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 і за порушення вимог абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яка встановлює обов`язок з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду, складено протокол про адміністративне правопорушення, який він отримав, а також в цьому протоколі його було повідомлено про місце, дату і час розгляду справи про вчинене ним адміністративне правопорушення. У день постановлення оскаржуваної постанови, позивач ОСОБА_1 на розгляд справи не з`явився, не повідомляючи ІНФОРМАЦІЯ_4 про причини своєї неявки і не подаючи клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його стаціонарним лікуванням.
В даній справі спірним є питання щодо належного підтвердження оповіщення позивача ОСОБА_1 , як військовозобов`язаного, про виклик до відділу територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Спірні правовідносини між сторонами виникли стосовно винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача та наявності чи відсутності підстав для її скасування.
ІV. Оцінка суду:
заслухавши пояснення сторони позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд доходить такого висновку.
Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).
Згідно із ст. 9, 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Таким чином, висновки про наявність чи відсутність у діях позивача адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного й об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.
Частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчиненого в особливий період.
Спеціальним законом, який визначає, зокрема обов`язки громадян щодо здійснення мобілізації в особливий період, є Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язан і з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
За визначенням абз. 5 ч. 1 ст. 1 вказаного вище Закону, особливий період – це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який триває і досі.
Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022 № 2105-IX, затверджено Указ Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 65/2022, яким оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває і досі.
Відтак, з цієї дати діє воєнний стан, а тому порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію є підставою для притягнення до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
З аналізу зазначених вище норм, суд робить висновок про те, що громадяни мають обов`язок з`явитися, зокрема, до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Разом з цим, в разі не виконання обов`язку громадян, зокрема, щодо прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах, настає відповідальність за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Так, суд встановив, що позивачу ОСОБА_1 із дотриманням вимог чинного законодавства, за зареєстрованим його місцем проживання, було направлено повістку про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки на визначену дату і час (30.06.2025 о 14.00 год), яку він не отримав у зв`язку із його відсутністю за даною адресою. Не з`явившись у визначений час до центру комплектування, позивача 22.07.2025 було доставлено до такого, де у його присутності було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, який йому було вручено, що засвідчено його підписом, а також у цьому протоколі було зазначено про місце, дату і час (24.07.2025 о 12.00 год., в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , кабінет №1) розгляду справи про адміністративне правопорушення. Оскільки позивач ОСОБА_1 у визначений час не з`явився, за наявності даних про його своєчасне сповіщення про місце і час розгляду справи, і не надходження від нього клопотання про відкладення розгляду справи, відповідачем було постановлено оскаржувану постанову. 
Суд звертає увагу сторони позивача, що згідно із п. 41 Постанови Кабінету Міністрів України №560 «Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу є, зокрема, у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: - день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; - день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Отже, у випадку направлення повістки засобами поштового зв`язку належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик до ТЦК та СП є документи від поштового оператора про особисте отримання поштового відправлення, відмітка у поштовому повідомленні про відмову від його отримання або відмітка у поштовому повідомленні про відсутність особи за адресою.
Судом встановлено та не заперечено стороною позивача те, що він проживає за адресою: АДРЕСА_1 , і за цією ж адресою йому 17.06.2025 було направлено повістку №3950710.
Факт відправлення повістки засобами поштового зв`язку підтверджується описом вкладення до рекомендованого поштового відправлення із відповідним номером такого відправлення. 
Факт того, що позивач ОСОБА_1 був відсутній за адресою зареєстрованого місця проживання під час вручення повістки, є довідка поштового відділення.
Таким чином, відповідач підставно притягнув позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки він не з`явився за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, а тому, оскаржувана постанова винесена правомірно та скасуванню не підлягає, що є підставою для відмови у позові.
Щодо доводів сторони позивача про відсутність у його діях об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки абз. 2 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює обов`язок громадян надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом, суд вважає такі безпідставними, адже позивач помилково вважає цей обов`язок абз. 2.
Так, абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зобов`язує громадян з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Обов`язок надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом є абз. 3 ч. 1 ст. 22 вищезазначеного Закону.
Відхиляє суд і доводи позивача про те, що жодної повістки про з`явлення до центру комплектування та соціальної підтримки він не отримував, оскільки трек – номер поштового відправлення не відслідковується, з таких підстав.
Так, справді, за допомогою трекінг – відстеження із зазначенням номеру поштового відправлення 0610260940719, який зазначений в описі вкладення рекомендованого поштового відправлення надісланого позивачу, дані про відправлення відсутні.
Проте, п. 106, 107 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 (зі змінами) визначено, зокрема, що відправник, адресат, або уповноважена ними особа мають право звернутись із заявою до АТ «Укрпошта» для отримання необхідної інформації про реєстроване поштове відправлення протягом шести місяців з дня прийняття його до пересилання.
Тобто, дані про відправлення відсутні через сплив визначеного строку зберігання відповідної інформації, адже, поштове відправлення надіслане позивачу було прийнято 17.06.2025 і очевидним є те, що станом на день пред`явлення позову – 04.02.2026 (саме тоді позивачем було здійснено відстеження), шестимісячний строк закінчився.
Однак, наданий самим позивачем ОСОБА_1 опис вкладення рекомендованого поштового відправлення АТ «Укрпошта» із зазначенням всіх необхідних реквізитів та даних, є належним доказом направлення йому повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Більше того, надане відповідачем рекомендоване повідомленя із зазначенням причини невручення поштового відлправлення - відсутінсть за адресою реєстрації, є належним доказом підтвердження позивача про виклик до відділу територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Стосовно доводів позивача ОСОБА_1 про те, що розгляд справи відбувся без його участі, чим порушено його визначені законом права, суд зазначає таке.
Статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення гарантовано право особі, яка притягається до адміністративної відповідальності на її присутність під час розгляду справи.
В той же час, частина 2 даної статті визначає категорію справ, при розгляді яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є обов`язковою, однак справа за ст. 210-1 КУпАП до таких не належить і законодавець надає право проводити розгляд справи без участі особи, за умов: 1) наявності даних про своєчасне сповіщення особи про місце і час розгляду справи; 2) якщо від особи не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
Так, справді, позивачем ОСОБА_1 підтверджено, що він в день постановлення щодо нього оскаржуваної постанови перебував на стаціонарному лікуванні, що очевидно позбавило його можливості бути присутність під час розгляду справи. 
Водночас, суд звертає особливу увагу позивача ОСОБА_1 на те, що окрім прав, якими він зобов`язаний добросовісно користуватися, зокрема, такі не повинні бути спрямованими на ухилення від відповідальності, враховуючи те, що про місце і час розгляду справи він був повідомленим у встановленому законом порядку, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складався у його присутності, він надав свої пояснення, отримав копію такого, і в даному протоколі зазначено дату, час і місце розгляду справи, у разі неможливості прибути до посадової особи, яка розглядає справу, за наявності бажання бути присутнім під час розгляду справи, він зобов`язаний був надіслати відповідне клопотання про відкладення розгляду такої.
А тому, оскільки позивач ОСОБА_1 достовірно знаючи про те, що 24.07.2025 відбудеться розгляд справи, не надіслав відповідачу відповідного клопотання про відкладення розгляду справи, тим самим виявив свою волю бути відсутнім під час розгляду такої.
І те, що він перебував на стаціонарному лікуванні, враховуючи короткий період такого – всього п`ять календарних днів, беручи до уваги його діагноз, який не свідчить про те, що він був у безпорадному стані і не міг надіслати відповідного клопотання відповідачу, а також враховуючи те, що відповідач під час постановлення оскаржуваної постанови мав дані про своєчасне і належне повідомлення позивача і не мав даних про його неможливість прибути для розгляду справи, не є тими обставинами, які б свідчили про порушення прав позивача.
Більше того, знаючи, що його примусового доставили до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, складали відносно нього певні адміністративні матеріали, після стаціонарного лікування, протягом тривалого періоду часу, а саме від липня 2025 року аж до лютого 2026 року, він не цікавився даною справою, що свідчить про його умисне ухилення від відповідальності.
Окрім цього, доводи позивача про те, що працівники ТЦК та СП знали, що він перебуває на стаціонарному лікування, оскільки доставили його на ВЛК, суд відхиляє, оскільки такі працівники не є членами ВЛК і, очевидно, не є медичними працівниками закладу охорони здоров`я.
Доводи про те, що позивач ОСОБА_1 не підписував протокол про адміністративне правопорушення не заслуговують на увагу, оскільки у такому є його власноручні підписи і пояснення, які фактично збігаються із наданими ним у судовому засіданні і у пред`явленому позові і немає відмітки про відмову від отримання копії протоколу.
Відповідно до ст. 8 Конституції України, ст. 6 КАС України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21.01.1999), зокрема, зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому, за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не вважає за необхідне давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені стороною позивача, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у даній справі.
V. Розподіл судових витрат:
оскільки у задоволенні позову відмовлено, тому, зважаючи на вимоги ст. 139 КАС України, понесені позивачем витрати відповідачем не відшкодовуються.
На підставі викладеного, ст. 19 Конституції України, ст. 2, 9, 20, 72, 73-77, 90 КАС України, ст. 7, 9-11, 33, 210-1, 247, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст. 293, 294 КУпАП, ст. 241, 243, 246, 250-251, 255, 286 КАС України, суд
У Х В А Л И В:
у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Суддя: І.М.Андрусів