СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року м. Харків Справа № 922/3921/21 (922/1371/22) 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Лакіза В.В.
за участі секретаря судового засідання Садонцевої Л.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу арбітражного керуючого Венської Оксани Олександрівни (вх.№ 2860 Х/2) та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНКОМ" (вх.№ 2870 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 09.12.2025 (прийняту у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Кононовою О.В., ухвала підписана 19.12.2025) у справі №922/3921/21 (922/1371/22)
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Олівіт", м.Харків, 
про визнання банкрутом Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва", село Шарівка, Валківський район, Харківська область, 
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.12.2025 у справі №922/3921/21 (922/1371/22) відмовлено в задоволенні клопотання уповноваженої особи засновників Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва" Дукер Л.О. (вх.№ 13295/25 від 04.06.2025) про призначення по справі комплексної експертизи документів. Відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінком" (вх. № 807 н.р. 11643) з грошовими вимогами до боржника Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва" по справі № 922/3921/21 (922/1371/22). Відхилено грошові вимоги ТОВ "Метінком" до Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва" в розмірі 8000000,00 дол. США, що на момент подання заяви в перерахунку в національну валюту України за курсом НБУ складало 292480000,00 грн.
Вказана ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що постановою Верховного Суду від 24.04.2025 справу направлено на новий розгляд із зазначенням необхідності застосування підвищеного стандарту доказування, дослідження реальності господарської операції з надання позики, дотримання умов цільового використання отриманих грошових коштів, обсягу та дійсності поруки, а також дотримання сторонами умов щодо відступлення права вимоги, зокрема в частині оплатності договору. Суд першої інстанції констатував, що протягом більше ніж півроку нового розгляду ТОВ "Метінком" не надано жодного первинного доказу в підтвердження заявлених грошових вимог на виконання приписів постанови Верховного Суду.
Зокрема, суд зазначив про відсутність доказів в підтвердження законного набуття вимог за договором цесії кредитором - заявником та доказів в підтвердження виконання умов договору про відступлення права вимоги щодо оплати ТОВ "Метінком" набутого права вимоги, доказів в підтвердження реальності грошового зобов`язання у розмірі 8000000,00 дол. США, та дійсної передачі коштів у визначеному розмірі, доказів в підтвердження дотримання умов цільового використання отриманих грошових коштів, документального підтвердження джерел походження коштів наданих фізичною особою у позику фізичній особі та фінансової спроможності щодо надання такої позики позикодавцем, інших додаткових доказів наявності між кредитором (позикодавцем) та боржником (позичальником) зобов`язальних правовідносин за відповідним договором позики, тощо.
Суд також відмовив у призначенні комплексної експертизи документів, зазначивши, що питання про достовірність, дійсність або належність доказів, якими кредитор обґрунтовує свої кредиторські вимоги в справі про банкрутство, не може вирішуватись за допомогою збирання доказів шляхом проведення певної судової експертизи з огляду на спеціальні приписи законодавства щодо розгляду у справі про банкрутство спірних вимог кредиторів. Також зазначив, що аналогічна експертиза вже призначена у справі між тими ж самими сторонами, з того ж самого предмету спору у справі позовного провадження в Господарському суді Запорізької області, яка розглядається в межах справи про банкрутство ТОВ "Метінком".
Крім того, суд відмовив у задоволенні клопотань розпорядника майна та ТОВ "Метінком" про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що зібраних доказів достатньо для розгляду заяви ТОВ "Метінком" з грошовими вимогами до боржника у цьому судовому засіданні за наявними у справі матеріалами. При цьому, зазначив, що розпорядником майна реалізовано своє процесуальне право на подання повідомлення про розгляд вимог кредитора, а кредитору було надано достатньо часу для підготовки та надання доказів, які, на його думку, підтверджують заявлені вимоги.
Арбітражний керуючий Венська Оксана Олександрівна не погодилася з ухвалою суду першої інстанції та звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 09.12.2025 у справі №922/3921/21 (922/1371/22) в частині відмови в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінком" (вх. № 807 н.р. 11643) з грошовими вимогами до боржника Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків-Москва" у справі №922/3921/21 (922/1371/22) та відхилення грошових вимог ТОВ "Метінком" до Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва" в розмірі 8000000,00 дол. США, що на момент подання заяви в перерахунку в національну валюту України за курсом НБУ складало 292480000,00 грн, та прийняти нову ухвалу у цій частині; задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінком" (вх. №807 н.р. 11643) з грошовими вимогами до боржника Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва" у справі №922/3921/21 (922/1371/22) та визнати грошові вимоги ТОВ "Метінком" до Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю іноземними інвестиціями фірма "Харків-Москва" в розмірі 8000000,00 дол. США, що на момент подання заяви в перерахунку в національну валюту України за курсом НБУ складало 292480000,00 грн.
Також в апеляційній скарзі апелянтом заявлено клопотання про винятковість обставин неможливості подачі доказів під час розгляду справи в суді першої інстанції та прийняття нових доказів, в порядку ч.3 ст. 269 ГПК України до розгляду на стадії апеляційного провадження.
Арбітражним керуючим до апеляційної скарги додано роздруківки з інтернет-ресурсів, які за твердженням апелянта стосуються цільового використання позики та постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2010 у справі №13720/10/2070, яка, на думку апелянта, підтверджує факт проведення будівельних робіт за адресою: м. Харків, вулиця Пушкінська 2.
Апеляційна скарга розпорядника майна обґрунтована таким:
- на переконання арбітражного керуючого, при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не у повному обсязі оцінено доводи сторін, жодним чином не оцінено наявні в матеріалах справи докази, які подавались сторонами протягом 2021– 2025 років, та не виконано вимоги, викладені у постанові Верховного Суду від 24.04.2025;
- зазначає, що суд першої інстанції формально послався на постанову Верховного Суду від 24.04.2025, проте фактично не виконав її змістовних вказівок та не усунув раніше встановлених касаційним судом порушень, не здійснив жодного аналізу пояснень, наданих у матеріали справи, та документів, які вже досліджувалися судами, а також тих, які були подані в ході розгляду справи та не були досліджені. Жодних процесуальних ухвал щодо надання документів зі сторони учасників справи для належного розгляду та виконання вказівок Верховного Суду судом не приймалось, тобто суд переклав обов`язок дослідження питань, поставлених Верховним Судом, на сторін, не вживши відповідних заходів, що є порушенням ст. 316 ГПК України;
- вказує, що матеріали справи містять гарантійний лист від 26.09.2011, за підписом генерального директора ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" Дукера Шмуєля, який є письмовим доказом отримання грошових коштів у розмірі 8000000,00 дол. США від ОСОБА_1 , що в подальшому оформлено нотаріально посвідченим договором позики від 26 вересня 2011 року. Цим листом ОСОБА_2 підтверджує факт отримання грошових коштів для будівництва багатофункціонального громадсько-торгівельного центру за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, факт отримання ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 8000000,00 доларів США від ОСОБА_1 підтверджується власноручно підписаним гарантійним листом від 26 вересня 2011 року, а також нотаріально посвідченим договором безвідсоткової позики від 26 вересня 2011 року, підписаним обома сторонами.
Звертає увагу, що зазначений лист був поданий ТОВ "Метінком" під час апеляційного провадження при первісному розгляду кредиторських вимог, він є частиною матеріалів справи, на який неодноразово здійснювалось посилання кредитором. Проте, суд першої інстанції під час повторного розгляду взагалі не дослідив цей доказ;
- зазначає, що судом повністю проігноровано обставини об`єднаної справи №№908/357/25(922/3921/21)(922/1371/22)(922/1044/24) (922/3921/21)(922/1371/22)(922/4023/23) (922/3921/21)(922/1371/22)(922/4632/23) (922/3921/2)(922/4727/21) у Господарському суді Запорізької області, де призначено судову почеркознавчу та технічну експертизу тих самих документів. Отримання висновків експерта могло б бути доказом у даній справі з питань, які Верховний Суд виніс як обов`язкові для дослідження;
- посилається на те, що під час оцінки та складання повідомлення про розгляд кредиторських вимог арбітражний керуючий врахував подані кредитором докази, а також ті докази, які були подані учасниками в межах даного судового провадження, а саме: договір безвідсоткової позики від 22 вересня 2011 року; договір поруки від 26 вересня 2011 року; гарантійний лист від 26 вересня 2011 року; договір уступки права вимоги (цесії) від 02 лютого 2012 року. Станом на момент звернення ТОВ "Метінком" з відповідною заявою з грошовими вимогами жодні з наведених правочинів та документів в судовому порядку недійсними/неукладеними та або нікчемними не визнавались, а отже в силу ст.204 ЦК України є обов`язковими для оцінки та прийняття судом;
- щодо цільового використання коштів арбітражний керуючий зазначає, що нею було надано суду повідомлення про розгляд кредиторських вимог, в якому викладено обставини, що, на її думку, підтверджують використання коштів за цільовим призначенням. Вказує, що передачу грошей було здійснено до підписання цього договору, протягом 2007-2008 років. Зі сторони ТОВ "Метінком" надані роздруківки з електронних ресурсів, з яких вбачається проведення будівельних робіт у 2007– 2008 роках. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2010 у справі № 13720/10/2070 встановлено факти здійснення будівництва саме ТК ТОВ фірма "Харків-Москва". Публікація на офіційному сайті Харківської обласної адміністрації від 01.07.2011 також підтверджує цей факт. Боржник ніколи не заперечував участь у будівництві, а вперше таке твердження було зазначено лише в останньому судовому засіданні 09.12.2025, на якому арбітражний керуючий не була присутня з поважних причин. Суд не надав можливості надати заперечення на нові доводи боржника;
- стверджує, що судом також не виконано вказівки щодо оцінки обсягу та дійсності договору поруки від 26.09.2011 та дотримання сторонами умов щодо відступлення права вимоги в частині оплатності. Вважає, що обсяг прав та обов`язків визначений учасниками (підписантами) договору поруки від 26.09.2011 забезпечує належне виконання зобов`язань ОСОБА_4 за договором безвідсоткової позики від 26.09.2011 зі сторони ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" у повному обсязі. Станом на момент укладення договору цесії від 02.02.2012 дія договору безвідсоткової позики не припинилась, жодних доказів повернення коштів або припинення договору не міститься в матеріалах справи, а позикодавець ОСОБА_1 в силу ст. 516 ЦК України був наділений правом передачі права вимоги іншій особі;
- окремо арбітражний керуючий зазначає, що судом було обмежено її право на участь у судовому засіданні 09.12.2025 та право на відкладення розгляду справи через неможливість прийняти особисту участь у судовому засіданні, з незалежних від арбітражного керуючого обставин. Вказує на те, що через перебування у відрядженні в Синельниківському районі Дніпропетровської області, де з 07:06 до 17:07 тривала повітряна тривога з активністю БпЛА та ракетних обстрілів, а також було тривале відключення електроенергії, арбітражний керуючий не мала можливості взяти участь у засіданні в режимі відеоконференції. Відповідне клопотання про відкладення було подано через систему "Електронний суд" та повідомлено секретарю через месенджер, проте проігноровано судом. Посилається на постанову Верховного Суду від 26.02.2025 у справі № 752/8937/24, згідно з якою суд має вирішити питання про відкладення розгляду справи, якщо на початок судового засідання триває повітряна тривога.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою арбітражного керуючого Венської Оксани Олександрівни (вх.№ 2860 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 09.12.2025 у справі №922/3921/21 (922/1371/22) та призначено справу до розгляду на 19 лютого 2026 року об 11:00 годині. Встановлено учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу – до 12.02.2026, з доказами їх надсилання учасникам справи; запропоновано учасникам справи у строк до 12.02.2026 надати письмове ставлення щодо клопотання арбітражного керуючого Венської Оксани Олександрівни про винятковість обставин неможливості подачі доказів під час розгляду справи в суді першої інстанції та про прийняття нових доказів до розгляду на стадії апеляційного провадження; встановлено учасникам справи строк для подання заяв, клопотань, тощо – до 12.02.2026.
Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕТІНКОМ" також не погодилося з ухвалою суду першої інстанції та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 09.12.2025 у справі №922/3921/21(922/1371/22) в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким визнати грошові вимоги ТОВ "МЕТІНКОМ" до Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва" в розмірі 8 000 000,00 дол. США, що на момент подання заяви в перерахунку в національну валюту України за курсом НБУ складало 292 480 000,00 грн.
Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕТІНКОМ" до апеляційної скарги додано роздруківки з інтернет-ресурсів, які за твердженням апелянта, стосуються цільового використання позики на будівництво.
Апеляційна скарга ТОВ "Метінком" обґрунтована таким:
- зазначає, що суд першої інстанції не виконав вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.04.2025, щодо застосування підвищеного стандарту доказування, дослідження реальності господарської операції, перевірки дійсності договору позики, поруки, цесії та не здійснено оцінку усіх доказів у сукупності, що призвело до постановлення неправомірного судового рішення. Вважає, що судом першої інстанції вибірково враховані деякі висновки постанови Верховного Суду від 24.04.2025 у цій справі, та повністю проігноровані вказівки, викладені у пунктах 106– 107 постанови, щодо застосування принципу судового контролю у процедурах банкрутства;
- стверджує, що суд першої інстанції не здійснив дослідження наявного у матеріалах справи гарантійного листа від 26.09.2011, підписаного генеральним директором ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" Дукером Шмуєлем, який підтверджує факт отримання 8 000 000,00 дол. США на підставі договору позики для здійснення будівництва по вул. Пушкінська, 2, м. Харків, а також підтверджує, що ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" є поручителем за вказаним договором. Зазначений лист був поданий ще на стадії апеляційного розгляду та неодноразово згадувався у письмових поясненнях під час нового розгляду, проте суд не надав йому оцінки у мотивувальній частині рішення та не зазначив причин його відхилення, чим порушив вимоги ст. ст. 86, 210, 236 ГПК України;
- щодо цільового використання позики апелянт зазначає, що висновки суду про відсутність доказів дотримання умов цільового використання коштів не відповідають обставинам справи. До матеріалів справи було надано роздруківки з інтернет-ресурсів, з яких вбачається, що у період 2007-2008 років проводилися будівельні роботи з будівництва фундаменту за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 2, замовником яких виступив саме ТК ТОВ фірма "Харків-Москва". Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2010 у справі № 13720/10/2070 встановлено, що ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" виступало замовником будівництва, уклало договір генерального підряду від 10.10.2006, отримало дозвіл на виконання будівельних робіт № 06/455 від 25.10.2006, користувалося земельною ділянкою на підставі договору оренди від 21.02.2003, а господарські операції визнані реальними. Апелянт посилається на ч. 4 ст. 75 ГПК України щодо преюдиційного значення зазначених обставин. Також зазначає, що на офіційному сайті Харківської обласної адміністрації розміщена публікація від 01.07.2011, яка підтверджує факт здійснення будівництва саме ТК ТОВ фірма "Харків-Москва". Стверджує, що боржник раніше не заперечував факт будівництва, а вперше таке заперечення було висловлено лише у судовому засіданні 09.12.2025, при цьому суд відмовив у наданні ТОВ "Метінком" часу для подання доказів на спростування цього нового твердження;
- апелянт звертає увагу на те, що ухвалою Господарського суду Запорізької області від 13.05.2025 у справі №908/357/25(922/3921/21)(922/1371/22)(922/1044/24) призначено судову почеркознавчу та технічну експертизу документів, зокрема договору позики від 26.09.2011, договору поруки від 26.09.2011, гарантійного листа від 26.09.2011, предмет дослідження якої збігається із підставами заявлених кредиторських вимог. На думку кредитора, до завершення експертного дослідження об`єктивно неможливо зробити правовий висновок щодо дійсності зобов`язань, які є підставою заявлених кредиторських вимог. При цьому ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" відмовилося від оплати експертизи та надання витребуваних документів, що свідчить про недобросовісну процесуальну поведінку та порушення доктрини «venire contra factum proprium». Суд першої інстанції проігнорував факт призначення експертизи, висновки якої безпосередньо пов`язані з доведенням кредиторських вимог;
- зазначає, що ухвалою суду від 09.12.2025, занесеною до протоколу судового засідання, було відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ "Метінком" про відкладення розгляду справи, заявленого у зв`язку з необхідністю формування правової позиції щодо нових фактів, заявлених представником боржника. Безпідставне відхилення клопотання порушило принцип змагальності сторін, передбачений ст. 13 ГПК України, та є порушенням норм процесуального права. 
- крім того, апелянт зазначає, що відносно ТОВ "Метінком" відкрито справу № 908/357/25 про банкрутство, у зв`язку з чим кредитор був обмежений у можливостях оперативно надавати документи, оскільки вони знаходилися на аналізі у розпорядника майна, а з урахуванням давності документів (2011– 2012 роки) для їх надання необхідний значний час. Однак суд, надавши перевагу доводам боржника, що не відповідають дійсності в частині відсутності таких відомостей у бухгалтерському обліку ТОВ "Метінком", не надав можливості кредитору долучити ці документи у справу.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНКОМ" (вх.№ 2870 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 09.12.2025 у справі №922/3921/21 (922/1371/22); об`єднано розгляд апеляційних скарг арбітражного керуючого Венської Оксани Олександрівни (вх.№ 2860 Х/2) та Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНКОМ" (вх.№ 2870 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 09.12.2025 у справі №922/3921/21 (922/1371/22) в одному апеляційному провадженні, призначено справу до розгляду на 19 лютого 2026 року об 11:00 годині. Встановлено учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу – до 12.02.2026, з доказами їх надсилання учасникам справи, встановлено учасникам справи строк для подання заяв, клопотань, тощо – до 12.02.2026.
12.02.2026 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНКОМ" надійшло клопотання (вх.№1807), в якому останній просив продовжити Товариству з обмеженою відповідальністю "МЕТІНКОМ" строк для подання відзиву на апеляційну скаргу арбітражного керуючого Венської О.О., письмового ставлення щодо клопотання арбітражного керуючого Венської О.О. про винятковість обставин неможливості подачі доказів у суді першої інстанції та клопотання про долучення доказів по справі; визнати наведені обставини поважними причинами неможливості подання відповідних процесуальних документів у встановлений судом строк.
Вказане клопотання обґрунтовано наявністю об`єктивних та незалежних від волі сторони обставин, що істотно ускладнили можливість належної підготовки та своєчасного подання відзиву, клопотань та позиції у встановлений ухвалою суду строк до 12.02.2026, зокрема: територія України продовжує зазнавати систематичних ракетних та артилерійських обстрілів з боку держави-агресор; місто Харків належить до регіонів, що перебувають під постійною загрозою ворожих атак, унаслідок чого довготривалий час відсутнє світло через аварійні та стабілізаційні відключення електроенергії, а також фіксуються перебої в роботі інтернет-зв`язку та електронних сервісів, що об`єктивно ускладнює своєчасне виконання процесуальних обов`язків; фіксуються перебої в роботі підсистеми "Електронний суд", що унеможливлювало своєчасне формування, підписання та направлення процесуальних документів разом із додатками в електронній формі. Вказані обставини мають системний характер, є публічно відомими та не залежать від поведінки сторони чи її представника. 
12.02.2026 до суду від Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва" надійшов відзив на апеляційні скарги арбітражного керуючого Венської О.О. та ТОВ "Метінком" на ухвалу господарського суду Харківської області від 09 грудня 2025 року у справі №922/3921/21 (922/1371/22) про відмову у визнанні кредиторських вимог ТОВ "Метінком" (вх.№1809), в якому боржник просить відмовити розпоряднику майна Венській О.О. в задоволенні клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, які не були подані до суду першої інстанції; апеляційні скарги ТОВ "Метінком" та розпорядника майна Венської О.О. на ухвалу Господарського суду Харківської області від 09.12.2025 у справі №922/3921/21 (922/1371/22) залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. 
Також, боржник надає суду докази повернення справи експертом до суду першої інстанції, при цьому зазначає, що такий доказ не є новим доказом по справі, а є доказом на підтвердження заперечень проти позиції апелянтів, вказаній в апеляційних скаргах з метою недопущення введення суду в оману.
Водночас, боржник наполягає на дотриманні судом апеляційної інстанції вимог ч. 1 ст. 269 ГПК України щодо перегляду справи в межах доводів та вимог апеляційних скарг. Щодо нових доказів, які апелянти просять прийняти, боржник зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, не подані до суду першої інстанції, приймаються лише у виняткових випадках, а апелянти не зазначають про наявність причин, які об`єктивно не залежали від них, при поданні доказів за датами складання понад 10 років тому.
Щодо розгляду справи за відсутності арбітражного керуючого Венської О.О. у судовому засіданні 09.12.2025 боржник зазначає, що розпорядник майна зверталась із заявою про участь у засіданнях в режимі відеоконференції, яка була задоволена судом, при цьому відповідно до ч. 5 ст. 197 ГПК України ризики технічної неможливості участі несе учасник справи. ОСОБА_5 була обізнана про призначення засідання за 2 тижні, проте надала перевагу іншому робочому процесу, прийнявши одноособове рішення про відрядження за 1 день до засідання. Апеляційна скарга арбітражного керуючого Венської О.О. не містить обґрунтування настання негативних наслідків неможливості приймати участь в розгляді справи, як то неможливість подання додаткових доказів, а долучені до скарги додаткові докази існували понад 10 років і могли бути подані до суду першої інстанції.
Щодо гарантійного листа від 26.09.2011 боржник стверджує, що цей документ не є та не може бути доказом по справі, оскільки при попередньому апеляційному розгляді судом було відмовлено у його долученні, а при повторному розгляді ТОВ "Метінком" не скористалось правом на подання такого доказу суду першої інстанції, а тому у суду першої інстанції були відсутні законні підстави досліджувати такий документ в якості доказу та враховувати при розгляді справи по суті. Боржник стверджує, що такого документа до 19.11.2024 не існувало взагалі, він є підробленим, складений іноземною мовою без належного перекладу, містить невірне зазначення імені Дукера Шмуєла, а печатки на документах є різними. 
Щодо експертизи боржник зазначає, що посилання апелянтів на необхідність дочекатись результатів експертного дослідження не відповідає дійсності, оскільки починаючи з жовтня 2025 року справа повернута експертом до суду з огляду на неможливість виконання на підставі наданих ТОВ "Метінком" документів.
Щодо тверджень ТОВ "Метінком" про обмеження судом права кредитора на подання суду доказів звертає увагу на те, що з моменту винесення Верховним Судом постанови від 24.04.2025, якою справа з розгляду заяви з грошовими вимогами повернута до суду першої інстанції для повторного розгляду, до моменту винесення оскаржуваної ухвали 09.12.2025, кредитором не надано суду жодного нового доказу, не долучено таких доказів і до апеляційної скарги.
Боржник також наводить додаткові підстави для відмови у задоволенні кредиторських вимог (які були повідомлені суду першої інстанції): відсутність у бухгалтерській та фінансовій звітності ТОВ "Метінком" інформації про дебіторську заборгованість ТК ТОВ фірма "Харків-Москва", що підтверджується ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25.02.2025 про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Метінком"; відсутність доказів оплати за договором цесії та акту повернення коштів, як додатку до договору уступки права вимоги; відсутність доказів повідомлення боржника про уступку вимоги; припинення поруки у зв`язку зі смертю позичальника ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та відсутність згоди поручителя забезпечувати виконання зобов`язання спадкоємцями; сплив строку пред`явлення вимог до поручителя з урахуванням введення об`єкта в експлуатацію 28.04.2021; обставини засудження нотаріуса ОСОБА_6 та відсутність реєстрів нотаріальних дій за 2011– 2012 роки; неможливість ОСОБА_4 перебувати 26.09.2011 одночасно у Києві та Харкові. Боржник також посилається на постанови Верховного Суду у справах з ідентичними правовідносинами між тими самими сторонами. Звертає увагу, що боржник заперечує, що будівництво вказаного об`єкту нерухомості здійснювалось саме фізичною особою ОСОБА_3 , сам по собі факт початку будівництва ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" не свідчить, що при будівництві були використані саме грошові кошти, нібито отримані в позику ОСОБА_3 як фізичною особою.
12.02.2026 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНКОМ" надійшло клопотання (вх.№1806), в якому заявник просив визнати поважними причини неподання представником ТОВ "Метінком" адвокатом Камінською А.А. клопотання про витребування доказів з матеріалів архівних справ №5023/6629/11 та №5023/3992/11 у суді першої інстанції; витребувати з Господарського суду Харківської області матеріали архівних справ №5023/6629/11 та №5023/3992/11 для їх дослідження у межах апеляційного провадження у справі №922/3921/21 (922/1371/22); надати представнику ТОВ "Метінком" адвокату Камінській А.А. можливість ознайомитися з матеріалами зазначених справ та отримати копії документів, необхідних для належного захисту прав і законних інтересів Товариства.
До вказаного клопотання додано копію рішення Господарського суду Харківської області від 08.08.2011 у справі №5023/3992/11 та рішення Господарського суду Харківської області від 15.09.2011 у справі №5023/6629/11. 
В обґрунтування заявник посилається на те, що лише в останньому судовому засіданні з розгляду справи, яке відбулось 09.12.2025, представник боржника заперечив обставини щодо здійснення Товариством будь-якого будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим об`єктивної необхідності у витребуванні відповідних доказів раніше не виникало. Адвокат кредитора звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про відкладення розгляду справи з метою надання часу для подання доказів, які підтверджують реальність здійснення будівельних робіт, однак суд першої інстанції відмовив в задоволенні вказаного клопотання. Зазначає, що зазначені справи містять встановлені судом фактичні обставини щодо будівництва ТОВ фірма "Харків-Москва" багатофункціонального громадського торговельного центру за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 2, на будівництво якого, за твердженням кредитора, ОСОБА_7 позичав кошти у ОСОБА_8 за договором безвідсоткової позики від 26.09.2011.
17.02.2026 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНКОМ" надійшла заява (вх.№1918), в якій заявник просив визнати поважними причини неподання ТОВ "Метінком" додаткових доказів до суду першої інстанції та поновити строк на подання доказів до суду апеляційної інстанції, прийняти та розглянути заяву ТОВ "Метінком" про долучення до матеріалів апеляційного провадження додаткових доказів, які не могли бути подані до суду першої інстанції з об`єктивних причин, і долучити відповідні документи, що додаються; врахувати зазначені докази під час розгляду апеляційної скарги ТОВ "Метінком" на ухвалу господарського суду Харківської області від 09.12.2025 р. у справі №922/3921/21 (922/1371/22). 
До вказаної заяви додано такі документи: заява про проведення криміналістичного (експертного) дослідження від 14.12.2025; висновок спеціаліста № 147 від 12.02.2026; рішення Господарського суду Харківської області від 15.09.2011 у справі №5023/6629/11 (з Єдиного державного реєстру судових рішень); рішення Господарського суду Харківської області від 08.08.2011 у справі №5023/3992/11 (з Єдиного державного реєстру судових рішень); постанова Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2010 у справі №2-а-13720/10/2070 (з Єдиного державного реєстру судових рішень); запити арбітражного керуючого Геріх Н.А. генеральному директору ТОВ "Метінком" від 10.03.2025; акти приймання-передачі документації до арбітражного керуючого Геріх Н.А. від 22.04.2025, 04.08.2025; адвокатські запити адвоката Камінської А.А. до арбітражного керуючого Геріх Н.А. від 15.10.2025 та 12.12.2025; відповідь арбітражного керуючого Геріх Н.А. на адвокатські запити №34 від 10.02.2026 із доданою фінансовою звітністю ТОВ "Метінком": баланс (форма №1) за 2022, 2023 та 2024 роки, у яких відображено показники дебіторської заборгованості у складі активів підприємства, звіт про фінансові результати (форма №2) за 2022, 2023 та 2024 роки, матеріали інвентаризації ТОВ "Метінком" від 12.09.2025; гарантійний лист від 26.09.2011 із нотаріально посвідченим перекладом.
В обґрунтування прийняття додаткових доказів у порядку ч. 3 ст. 269 ГПК України зазначено таке:
- заявник надає матеріали інвентаризації, яка була проведена у межах справи №908/357/25 про банкрутство ТОВ "Метінком" розпорядником майна ОСОБА_9 спільно з боржником, а також документи фінансової звітності боржника, що підтверджують наявність на балансі ТОВ "Метінком" не лише дебіторської заборгованості ТК ТОВ фірма "Харків-Москва", але й кредиторської заборгованості перед своїм повіреним ОСОБА_10 , який від імені ТОВ "Метінком" здійснював реальну передачу грошових коштів ОСОБА_1 за відступлене право вимоги за договором цесії. Зазначає про відсутність акту повернення коштів, оскільки заборгованість є непогашеною і заявлена ТОВ "Метінком" у повному обсязі;
- на підтвердження обставин щодо здійснення товариством будівництва додає відповідні рішення суду з ЄДРСР, а також додатково надає висновок спеціаліста №147 від 23.01.2026, який на основі дослідження (супутникові знімки ОСОБА_11 та публічні дані) підтверджує фактичне будівництво об`єкта за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 2 (наявність котловану та пальового поля у період 2008– 2009 рр.);
- повідомлено про те, що в межах провадження у справі №908/357/25 про банкрутство ТОВ "Метінком" кредитор ОСОБА_12 (як спадкоємець ОСОБА_10 ) подала заяву з грошовими вимогами до ТОВ "Метінком", за результатами розгляду яких суд здійснив дослідження джерела походження грошових коштів у розмірі 8 000 000 доларів США у ОСОБА_1 (позикодавця), який передавав їх у позику ОСОБА_13 , реальності передачі коштів за позикою; оплатності договору уступки вимоги (цесії); факту виконання зобов`язань ТОВ "Метінком" перед первісним кредитором щодо здійснення оплати за відступлене право вимоги. Зазначені обставини були предметом дослідження у судовому засіданні 12 лютого 2026 року, за наслідком розгляду яких Господарський суд Запорізької області постановив ухвалу, якою визнано грошові вимоги ОСОБА_12 до ТОВ "Метінком". Стверджує, що в межах цієї справи встановлено не лише формальне існування правочинів, а й їх фактичне виконання та оплатність.
Щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції заявник посилається на таке: зміна процесуальної позиції боржника безпосередньо у засіданні 09.12.2025; об`єктивна відсутність ухвали суду від 12.02.2026 та висновку спеціаліста №147 станом на дату винесення оскаржуваної ухвали; фінансова звітність та матеріали інвентаризації перебували у розпорядженні арбітражного керуючого у справі про банкрутство ТОВ "Метінком", були фактично отримані скаржником вже після розгляду справи судом першої інстанції.
19.02.2026 до суду від арбітражного керуючого Венської Оксани Олександрівни надійшла відповідь на відзив ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" (вх.№2006, документ сформований в системі "Електронний суд" 18.02.2026), в якій розпорядник майна просив долучити до матеріалів справи відповідь на відзив та здійснювати апеляційний розгляд з урахуванням позиції арбітражного керуючого Венської О.О., викладеної у цій відповіді; апеляційну скаргу арбітражного керуючого Венської О.О. – задовольнити.
До вказаної відповіді на відзив заявником додано скріншоти з сайту СтройОбзор та пошукової сторінки Google за запитом Шмуэль, що на його думку свідчить про правильність зазначення прізвища та ім`я підписанта в гарантійному листі. 
19.02.2026 до суду від Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва" надійшло клопотання (вх.№2013), в якому боржник просить: визнати факт подання представником ТОВ "Метінком" додаткових доказів та обґрунтування неможливості подання доказів до суду першої інстанції, а також клопотання про витребування доказів з архіву суду недобросовісною процесуальною поведінкою та зловживанням правом, притягнути ТОВ "Метінком" до відповідальності за зловживання правом; у задоволенні клопотання ТОВ "Метінком" про надання додаткових доказів, клопотання про витребування справа з архіву суду відмовити, як таких, що подані в результаті зловживання правом; у задоволенні клопотання ТОВ "Метінком" про продовження строку на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_5 відмовити з огляду на необґрунтованість.
Вказане клопотання обґрунтоване тим, що скаржник мав усі можливості надати їх до суду першої інстанції, проте не скористався таким правом через власну процесуальну бездіяльність. Відповідно до усталеної практики, процесуальна бездіяльність сторони не є поважною причиною для прийняття доказів на стадії апеляційного розгляду. Боржник розцінює таку процесуальну поведінку як маніпулювання обставинами справи з метою введення суду в оману як недобросовісну, яка має ознаки зловживання правом.
У судове засідання 19.02.2026 у приміщення суду з`явились уповноважена особа учасників Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва" – ОСОБА_14 та представник Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва" - адвокат Третьякова Наталя Юріївна. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНКОМ" та арбітражна керуюча Венська Оксана Олександрівна у системі відеоконференцзв`язку були підключені.
В той же час, відповідно до акта про несправність (неналежне функціонування) системи відеоконференцзв`язку від 19.02.2026 №12-09/48, складеного Східним апеляційним господарським судом, 19 лютого 2026 року з 10:10 через проблеми з`єднання з серверами Державного підприємства "Інформаційні судові системи" спостерігалися системні помилки в роботі сервісів ЄСІТС, що призвело до неможливості засвідчення процесуальних документів кваліфікованим електронним підписом, помилок під час завантаження та збереження файлів і додатків, технічні збої у роботі підсистем "Електронний суд", "ВКЗ" та відсутність зв`язку з прикладним програмним інтерфейсом (АРІ) АТ "Укрпошта".
Через зазначені технічні проблеми судове засідання, призначене на 19.02.2026, у справі №922/3921/21 (922/1371/22) не відбулося.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.02.2026 відкладено розгляд справи на 12 березня 2026 року о 09:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду; задоволено заяви арбітражного керуючого Венської Оксани Олександрівни, представника Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНКОМ" - адвоката Камінської Анни Анатоліївни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду 12 березня 2026 року о 09:30 годині у справі №922/3921/21 (922/1371/22).
10.03.2026 від уповноваженої особи учасників Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва" – Дукер Лариси Олексіївни надійшли заперечення проти задоволення заяви ТОВ "Метінком" про прийняття додаткових доказів та проти прийняття відповіді на відзив на апеляційну скаргу Венської О.О. від 18.02.2026 (вх. № 2867), в якій заявник просить: визнати факт подання представником ТОВ "Метінком" додаткових доказів та обґрунтування неможливості подання доказів до суду першої інстанції із заявою від 18.02.2026 недобросовісною процесуальною поведінкою та зловживанням правом, притягнути ТОВ "Метінком" до відповідальності за зловживання правом; у задоволенні заяви ТОВ "Метінком" про надання додаткових доказів, відмовити, як таких, що подані в результаті зловживання правом; визнати факт подання розпорядником майна арбітражним керуючим Венською О.О. «відповіді на відзив на апеляційну скаргу» із наданням додаткових доказів поза межами встановленого судом строку недобросовісною процесуальною поведінкою та зловживанням правом та притягнути ОСОБА_5 до відповідальності за зловживанням правом; відмовити ОСОБА_5 в прийнятті такого документу як «відповідь на відзив на апеляційну скаргу» як такого, що не передбачений процесуальними нормами та поданий в результаті зловживання правом разом із додатковими доказами.
Додано до заперечень копію рішення суду та роздруківки статей щодо ОСОБА_15 із посиланням на наявність суперечностей між їх родинами та проханням не враховувати інформацію при вирішенні даної справи. Також, вказує на те, що факт прийняття виконання договору доручення ТОВ "Метінком" від ОСОБА_10 із зобов`язань за договором цесії після 02.07.2012, враховуючи, що такі зобов`язання вже нібито виконані самим "Метінком" до підписання договору цесії, є нелогічним.
12.03.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНКОМ" надійшла відповідь на відзив (вх. № 2949, документ сформований в системі "Електронний суд" 11.03.2026), в якому заявник просить: визнати дії боржника суперечливими та такими що є зловживанням процесуальними правами та відхилити доводи та заперечення боржника, викладені у відзиві, як такі, що не спростовують доводів апеляційної скарги та ґрунтуються на припущеннях; визнати поважними причини неподання частини доказів до суду першої інстанції та прийняти додаткові докази, подані ТОВ "Метінком", з урахуванням викладених виняткових та об`єктивно зумовлених обставин відповідно до ч. 3 ст. 269, ст. 80, 119 ГПК України; задовольнити апеляційну скаргу ТОВ "Метінком" та апеляційну скаргу арбітражного керуючого Венської Оксани Олександрівни, скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 09.12.2025 у справі №922/3921/21 (922/1371/22) та ухвалити нове рішення за наслідками апеляційного перегляду з урахуванням усіх поданих доказів і доводів апеляційної скарги.
Заявник посилається, зокрема, на те, що множинні позови боржника про припинення поруки з різних дат та оскарження дійсності поруки, позики та цесії свідчать про зловживання правами з метою затягування банкрутства та уникнення відповідальності.
Також додано копію постанови Центрального апеляційного господарського суду від 26.01.2026 у справі №908/357/25 (922/3921/21) (922/1371/22) (922/1044/24) (922/1044/24) (922/3921/21) (922/1371/22)922/4023/23) (922/3921/21) (922/1371/22) (922/4632/23) (922/3921/22) (922/4727/21), посилаючись на суперечливість поведінки боржника щодо заявлення ним про підробку документів та водночас ухиленням від проведення експертизи. 
У судове засідання 12.03.2026 у приміщення суду з`явились уповноважена особа учасників Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва" – Дукер Лариса Олексіївна, представник уповноваженої особи учасників Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва" та Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва" - адвокат Третьякова Наталя Юріївна. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНКОМ" адвокат Камінська Анна Анатоліївна та арбітражна керуюча Венська Оксана Олександрівна приймали участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Арбітражна керуюча Венська Оксана Олександрівна у судовому засіданні заявила клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м.Запоріжжі.
ТОВ "Олівіт" у судове засідання не прибуло, про час та місце слухання справи було повідомлено належним чином ухвалою суду від 19.02.2026.
У зв`язку із оголошенням повітряної тривоги в у м.Запоріжжі, де знаходиться арбітражна керуюча Венська Оксана Олександрівна, яка приймає участь у судовому засіданні у Східному апеляційному господарському суді в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, з метою забезпечення справедливого та неупередженого розгляду справи, враховуючи завдання господарського судочинства, колегія суддів вважала за необхідне оголосити перерву у судовому засіданні.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 оголошено перерву у судовому засіданні до 08 квітня 2026 року об 11:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду; задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНКОМ" про продовження строку для подання відзиву на апеляційну скаргу арбітражного керуючого Венської О.О., письмового ставлення щодо клопотання арбітражного керуючого Венської О.О. про винятковість обставин неможливості подачі доказів у суді першої інстанції та клопотання про долучення доказів по справі (вх.№1807) та продовжено Товариству з обмеженою відповідальністю "МЕТІНКОМ" відповідний строк до 03.04.2026; доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою.
06.04.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНКОМ" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № 3864), в якому заявник просить, зокрема, визнати поважними причини пропуску поновленого строку на подання ТОВ "Метінком" відзиву на апеляційну скаргу арбітражного керуючого Венської Оксани Олександрівни, а також письмової позиції щодо клопотання про визнання винятковими обставин неможливості подання доказів у суді першої інстанції та клопотання про долучення доказів до матеріалів справи; поновити ТОВ "Метінком" строк на подання відзиву на апеляційну скаргу арбітражного керуючого Венської Оксани Олександрівни та письмової позиції щодо клопотання про визнання винятковими обставин неможливості подання доказів у суді першої інстанції та клопотання про долучення доказів до матеріалів справи; прийняти поданий ТОВ "Метінком" відзив на апеляційну скаргу арбітражного керуючого Венської Оксани Олександрівни, а також письмову позицію щодо клопотання про визнання винятковими обставин неможливості подання доказів у суді першої інстанції та клопотання про долучення доказів до матеріалів справи; апеляційну скаргу арбітражного керуючого Венської Оксани Олександрівни на ухвалу Господарського суду Харківської області від 09.12.2025 у справі № 922/3921/21 (922/1371/22) задовольнити та прийняти подані на стадії апеляційного провадження докази в порядку частини третьої статті 269 ГПК України. 
В обґрунтування поважності причини пропуску встановленого судом строку на подання відзиву посилається на перебування представника в місті Харкові, постійні обстріли, повітряні тривоги та перебої в енергопостачанні, що об`єктивно перешкодили його своєчасному поданню.
У судовому засідання 08.04.2026 у приміщення суду арбітражна керуюча Венська Оксана Олександрівна та представник Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНКОМ" надали пояснення щодо обставин справи з урахуванням доводів та вимог апеляційних скарг, підтримали заявлені клопотання щодо визнання поважними причини неподання додаткових доказів до суду першої інстанції та прийняття таких доказів в суді апеляційної інстанції, поновлення ТОВ "Метінком" строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, про визнання дій боржника зловживанням процесуальними правами. Просили апеляційні скарги задовольнити в повному обсязі та скасувати оскаржувану ухвалу з прийняттям нового судового рішення про визнання кредиторських вимог ТОВ "Метінком".
В свою чергу, уповноважена особа учасників Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва" – Дукер Лариса Олексіївна, представник уповноваженої особи учасників Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва" та Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва" - адвокат Третьякова Наталя Юріївна заперечували проти доводів апелянтів та заявлених ними клопотань щодо поновлення пропущеного строку та долучення додаткових доказів, просили визнати такі дії апелянтів зловживанням правом та притягнути їх до відповідальності. Просили відмовити у задоволенні апеляційних скарг арбітражного керуючого Венської Оксани Олександрівни та Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНКОМ", оскаржувану ухвалу - залишити без змін. 
ТОВ "Олівіт" у судове засідання не прибуло, про час та місце слухання справи було повідомлено належним чином ухвалою суду від 12.03.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, сформованою в програмі Діловодство спеціалізованого суду.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до усталеної правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах 19.03.2024 у справі № 910/3016/23, від 08.11.2023 у справі № 922/854/23, від 01.12.2022 у справі № 910/14025/20 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи та правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені частиною першою статтею 42 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників інших учасників справи.
Щодо заявленого клопотання ТОВ "Метінком" про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини 4 статті 262 ГПК України в ухвалі про відкриття апеляційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу.
Учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження (частина перша статті 263 ГПК України).
Відповідно до статті 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом (стаття 118 ГПК України).
Водночас, положеннями статті 119 ГПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.
Враховуючи наведені ТОВ "Метінком" підстави в обґрунтування причин пропущення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, незначний пропуск строку (останній день строку згідно з ухвалою суду від 12.03.2026 - 03.04.2026 (п`ятниця), відзив надійшов 06.04.2026 (понеділок)), колегія суддів вважає за можливе поновити ТОВ "Метінком" строк на подання відзиву на апеляційну скаргу арбітражного керуючого Венської Оксани Олександрівни та письмової позиції щодо клопотання про визнання винятковими обставини неможливості подання доказів у суді першої інстанції та клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (вх. № 3864).
Щодо доданих в суді апеляційної інстанції додаткових доказів, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Статтею 80 Господарського процесуального кодексу України чітко врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи.
Згідно з частиною восьмою статті 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
До того ж, відповідно до частини 1 статті 258 ГПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Відповідно до частини 1, 2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та (одночасно) перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно із частиною 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази про неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Наведені положення визначають обов`язкову сукупність умов для вирішення питання про прийняття доказів апеляційним судом, а саме: (1) винятковість випадку та (2) причини неподання доказів у першій інстанції, що об`єктивно не залежать від учасника справи, а також (3) покладення тягаря доведення цих обставин на учасника справи, який ці докази подає (близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 909/722/14, від 01.07.2021 у справі № 46/603, від 26.10.2021 у справі № 914/2578/20).
Верховний Суд сформулював усталений правовий висновок про те, що єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (подібні за змістом висновки щодо застосування статті 269 ГПК України викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від 13.01.2021 у справі № 10/Б-921/1442/2013).
Прийняття апеляційним судом доказів без встановлення й оцінки обов`язкових за частиною третьою статті 269 ГПК України передумов, крім порушення відповідних процесуальних приписів, матиме наслідком недотримання принципів рівності учасників процесу і змагальності сторін, принципу правової визначеності в аспекті однозначності та передбачуваності. Відповідну правову позицію викладено Верховним Судом, зокрема, у постанові від 17.04.2024 у справі № 903/877/20.
Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.
При цьому, за імперативним приписом частини четвертої статті 13 названого Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції заявниками не було зазначено про докази, які не можуть бути подано; причини, з яких докази не можуть бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаних доказів.
В апеляційній скарзі заявниками не наведено обґрунтованих аргументів та не надано жодних доказів на підтвердження того, що саме перешкоджало їм у встановлений строк подати зазначені докази до суду першої інстанції.
Отже, заявниками не доведено об`єктивної неможливості подання вказаних доказів до суду першої інстанції у встановлений строк та не наведено жодної об`єктивної причини, яка б перешкоджала їм вчиняти такі дії, що виключає процесуальні підстави для визнання поважними причин неподання цих доказів до суду у встановленому законом порядку, а відтак дослідження їх апеляційним судом у сукупності з іншими доказами, наявними в матеріалах справи.
Водночас, прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених статтею 269 ГПК України підстав для їх прийняття фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку, передбаченому статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, незалежно від причин неподання стороною таких доказів. Саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення зазначеної норми процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якої є однозначність та передбачуваність. 
З огляду на викладене, судова колегія відмовляє у прийнятті до розгляду додаткових доказів, доданих арбітражним керуючим Венською Оксаною Олександрівною до апеляційної скарги (вх.№ 2860 Х/2), ТОВ "Метінком" до апеляційної скарги (вх.№ 2870 Х/2), ТОВ фірма "Харків-Москва" до відзиву на апеляційні скарги (вх.№1809), ТОВ "Метінком" до заяви про долучення доказів до матеріалів апеляційного провадження (вх.№1918), оскільки такі подані в суд апеляційної інстанції з порушенням норм процесуального права та за відсутності обґрунтованих підстав неможливості подання зазначених доказів до суду першої інстанції.
Щодо клопотання ТОВ "Метінком" про витребування доказів, а саме: з Господарського суду Харківської області матеріалів архівних справ №5023/6629/11 та №5023/3992/11(вх.№1806), колегія суддів зазначає таке.
Питання витребування доказів врегульовано статтею 81 ГПК України, яка встановлює спеціальні вимоги до клопотання про витребування доказів.
За частиною першою статті 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій, третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
У клопотанні повинно бути зазначено:1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання (частина друга статті 81 ГПК України).
Отже, наявність самого лише клопотання не може бути визнано достатньою підставою для витребування доказів судом. Передумовою для звернення до суду з відповідним клопотанням та підставою для його задоволення судом є необхідність дотримання заявником приписів статті 81 Господарського процесуального кодексу України, у тому числі пункту 4 частини першої цієї статті, а саме: зазначення про заходи, яких він вжив для отримання цього доказу самостійно, а також надання доказів вжиття таких заходів та (або) причин неможливості самостійного отримання цього доказу.
До того ж, сторона спору може ставити перед судом питання про витребування доказів, які вона сама не може здобути, однак у такому порядку може бути витребувано не будь-який доказ, який, на переконання учасника спору, має бути у його розпорядженні та наявний у матеріалах справи, а лише той доказ, який стосується розгляду спору у справі, в межах якої вимагається його витребування. Водночас такий доказ має стосуватися обставин, що входять у предмет доказування при розгляді справи, а на особу, яка клопоче про витребування доказу, покладається обов`язок зазначити обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати.
Суд зазначає, що таке клопотання не заявлялось під час розгляду справи у суді першої інстанції, відповідно докази, які просить витребувати заявник, не були предметом дослідження в місцевому суді.
Як вже було зазначено, в обґрунтування клопотання заявник посилається на те, що лише в останньому судовому засіданні з розгляду справи, яке відбулось 09.12.2025, представник боржника заперечив обставини щодо здійснення Товариством будь-якого будівництва за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 2, у зв`язку з чим об`єктивної необхідності у витребуванні відповідних доказів раніше не виникало.
Водночас, заперечуючи проти наведених тверджень, представник боржника зазначив про те, що неодноразово наголошував на необхідності дослідження/з`ясування обставин щодо використання грошових коштів, які за твердженням заявника отримані Дукер Шмуєлем як фізичною особою, при будівництві вказаного об`єкту нерухомості, а не обставини щодо причетності підприємства – боржника до будівництва такого об`єкта нерухомості, що на думку боржника не є необхіднім для вирішення даного спору.
Колегія суддів зазначає, що заявник у заявленому клопотанні не обґрунтовує, яким чином, перелічені ним у наведеному клопотанні докази, на витребуванні та дослідженні яких він наполягає впливають чи спростовують висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання грошових вимог до боржника у зв`язку з їх недоведеністю. 
Отже, за встановленими судом апеляційної інстанції обставинами заявником не доведено, що докази, які він просить суд витребувати, є необхідними в контексті заявлених грошових вимог та мають значення для вирішення даного спору, враховуючи обставини, які входять до предмета доказування у даній справі.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що зазначене клопотання не підлягає задоволенню.
Щодо поданих до суду апеляційної інстанції відповідей на відзив на апеляційну скаргу та доданих до них документів, колегія суддів зазначає таке.
Частиною першою статті 269 ГПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина друга цієї статті).
Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 4 статті 262 ГПК України в ухвалі про відкриття апеляційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу.
Згідно з частинами першої, другої статті 266 ГПК особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу. В іншому разі суд не враховує такі доповнення чи зміни.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 42 ГПК учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Згідно з частинами першою, другою статті 161 ГПК при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Заявами по суті справи в суді апеляційної інстанції є апеляційна скарга, відзив на апеляційну скаргу.
Відповідно до частини п`ятої статті 161 ГПК суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.
Колегія суддів зазначає, що апеляційний господарський суд ухвалою від 27.01.2026 про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду встановив учасникам справи строк для подання заяв, клопотань, тощо - до 12.02.2026.
Враховуючи приписи статті 119 ГПК України пропущений учасником процесуальний строк може бути поновлений судом за умови вчинення учасником процесуальної дії, для вчинення якої було встановлено строк, подання учасником заяви про поновлення процесуального строку та визнання причин пропуску строку поважними, крім випадків, коли Господарським процесуальним кодексом України встановлено неможливість такого поновлення.
В даному випадку відповіді на відзив на апеляційну скаргу, за висновками апеляційного суду, по суті є доповненням до апеляційної скарги, які скаржник подав поза межами строку на апеляційне оскарження, що є підставою для залишення їх без розгляду. Наведені висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду щодо залишення судом апеляційної інстанції додаткових пояснень апелянта без розгляду у постанові від 12.06.2024 по справі № 922/2060/23.
Враховуючи, що позиція арбітражного керуючого Венської О.О. та ТОВ "Метінком" викладена, зокрема, в апеляційних скаргах та відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд не визнавав необхідним одержувати від учасників справи додаткових пояснень стосовно окремих питань, відповідно сторони мали викласти свої пояснення у заявах по суті справи, передбачених для стадії апеляційного оскарження, а також зважаючи на подання відповіді арбітражного керуючого Венської Оксани Олександрівни на відзив ТОВ фірма "Харків-Москва" (вх.№2006 від 18.02.2026) та відповіді ТОВ "Метінком" на відзив (вх. № 2949 від 12.03.2026), поза межами встановленого судом строку та без клопотання про поновлення пропущеного строку, колегія суддів враховуючи положення статей 118, 119 ГПК України залишає їх без розгляду.
Колегія суддів відхиляє заявлені ТОВ фірма "Харків-Москва", ОСОБА_14 та ТОВ "Метінком" клопотання про зловживання права, з огляду на таке.
Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.
Згідно з частиною 3 статті 43 ГПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
Колегія суддів зазначає, що зловживання процесуальними правами - це процесуальне правопорушення, яке характеризується умисними недобросовісними діями учасників господарського процесу (їх представників), що призводять до порушення процесуальних прав інших учасників процесу, з метою перешкоджання господарському судочинству, що є підставою для застосування судом процесуальних санкцій (позбавлення права на процесуальну дію або застосування судом інших негативних юридичних наслідків, передбачених законом). Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 922/4278/21, від 27.07.2023 у справі № 910/12713/22.
Верховний Суд зазначив, що під зловживанням процесуальними правами слід розуміти особливу форму господарського процесуального правопорушення, тобто умисні, недобросовісні дії учасників господарського процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав учасників судового процесу та їх представників, та перешкоджанням діяльності суду по справедливому та своєчасному розгляду і вирішенню господарської справи, що також впливає на права інших учасників судового процесу стосовно безперешкодного і своєчасного вирішення спору. Правова конструкція «зловживання правом» передбачає, насамперед, активні дії учасників процесу та їх представників, що знаходять свій прояв у здійсненні процесуальних дій чи поданні процесуальних документів (аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12.08.2019 у справі № 905/945/18).
Для потреб кваліфікації дій осіб як зловживань процесуальними правами необхідно встановлювати такий елемент у складі правопорушення, як систематичність, коли судом чітко відслідковується певний алгоритм дій учасника справи (як правило, спрямований на затягування розгляду справи, створення перешкод для розгляду) (постанова Верховного Суду від 03.10.2024 у справі № 910/1406/23).
Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухваленню законного та обґрунтованого рішення, а також створенню особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав і так само прав та інтересів інших осіб. У разі ж коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним (аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 12.08.2019 у справі №905/945/18, від 16.10.2019 у справі №906/936/18 та від 06.05.2021 у справі №910/6116/20, в ухвалі Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.01.2021 у справі №910/5211/18).
Як зазначає Верховний Суд, зловживання процесуальними правами зводиться до того, що особа реалізує свої процесуальні права і вчиняє передбачені процесуальним законодавством процесуальні, дії, але робить це на шкоду іншим особам, з метою, яка не співпадає з завданням господарського процесу, визначеним у статті 2 ГПК України (справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави) (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.07.2023 у справі №910/12713/22).
Верховний Суд зазначає, що доволі важко провести межу між правомірною реалізацією власних прав і зловживанням правами, оскільки зовні вони виглядають однаково (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).
Отже, притягнення особи до відповідальності за процесуальні зловживання повинно ґрунтуватися на доказах її вини. З огляду на викладене, факти процесуальних зловживань можна віднести до фактів, що доказуються в режимі процесуальних фактів, які включаються у загальний або локальний предмет доказування у справі (аналогічні висновки в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.11.2022 у справі №759/2532/22, від 17.12.2025 у справі № 641/5471/20 ).
При цьому, у вирішенні питання про визнання тих чи інших дій зловживанням процесуальними правами позиція учасника справи є важливою, але не вирішальною, оскільки законодавець відносить відповідні повноваження до виключної компетенції судів. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 58/505 та від 28.04.2020 у справі № 910/6245/19, від 05.04.2023 у справі № 922/4278/21.
Разом з тим, ГПК України не містять імперативної заборони стороні подавати клопотання (заяви, позовні заяви) для вирішення питання, за відсутності інших підстав або нових обставин, а лише надає можливість суду визнати такі дії зловживанням процесуальними правами залежно від конкретних обставин, і, що важливо для конкретної даної ситуації, - за умови якщо таке питання вже вирішено судом. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/16497/19, від 17.12.2021 у справі № 910/12501/21.
Колегія суддів звертає увагу на те, що стаття 42 ГПК України визначає права та обов`язки учасників справи. Учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Відповідно до статті 169 ГПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі.
З огляду на викладене, колегія суддів вказує, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право заявляти клопотання. Це право випливає з принципу змагальності та диспозитивності. Заяви і клопотання - це усні або письмові звернення до суду осіб, які беруть участь у справі, з приводу вчинення певних процесуальних дій. 
При цьому колегією суддів враховано практику Суду, що заявників не можна звинувачувати за те, що вони використовують засоби, надані їм відповідно до національного законодавства для захисту своїх інтересів (постанова ВС від 17.12.2021 у справі № 910/12501/21).
Колегія суддів вважає, що сам лише факт звернення учасника судового процесу із заявою чи клопотанням, що передбачені процесуальним законом, не може бути достатнім для висновку про зловживання таким учасником своїми процесуальними правами, та відповідно підставою для застосування заходів процесуального примусу до учасників цієї справи.
Ураховуючи, що зловживання процесуальними правами є процесуальним правопорушенням, яке характеризується умисними недобросовісними діями учасників господарського процесу та з огляду на встановлені вище обставини, суд апеляційної інстанції не вважає наведені заявниками доводи достатніми для визнання дій ТОВ "Метінком", арбітражного керуючого Венської О.О. та/або ТОВ фірма "Харків-Москва", зловживанням процесуальними правами та притягнення до відповідальності. 
З цих підстав, суд апеляційної інстанції відмовляє в задоволенні клопотання ТОВ фірма "Харків-Москва" про визнання зловживання правом ТОВ "Метінком" та притягнення його до відповідальності (вх. №2013 від 19.02.2026), клопотання ОСОБА_14 про визнання зловживання правом ТОВ "Метінком" та арбітражним керуючим Венською О.О., притягнення їх до відповідальності (вх. №2867 від 10.03.2026), а також клопотання ТОВ "Метінком" про визнання дій боржника зловживанням процесуальними правами (вх. № 2949 від 11.03.2026).
При цьому, додані до клопотання ОСОБА_14 про визнання зловживання правом ТОВ "Метінком" та арбітражним керуючим Венською О.О., притягнення їх до відповідальності (вх. №2867 від 10.03.2026) докази залишаються без розгляду, оскільки вони подані з порушенням вимог процесуального законодавства щодо порядку та строків їх подання. 
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.
24.08.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "Олівіт" (далі - ініціюючий кредитор, ТОВ "Олівіт") звернулось до Господарського суду Харківської області з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва" (далі - боржник, ТК ТОВ фірма "Харків-Москва"), посилаючись на те, що боржник має заборгованість перед кредитором на загальну суму 761372,24 грн, строк сплати якої настав.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.08.2022 у справі №922/3921/21 (922/1371/22), зокрема, прийнято заяву ТОВ "Олівіт" про відкриття провадження у справі про банкрутство ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" до розгляду, призначено проведення підготовчого засідання на 08.09.2022, без застосування автоматизованої системи з відбору арбітражних керуючих, у зв`язку з поданням ініціюючим кредитором кандидатури арбітражного керуючого Венської О.О.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.09.2022, залишеною без змін постановами Східного апеляційного господарського суду від 15.02.2023 та Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.05.2023, відкрито провадження у справі про банкрутство ТК ТОВ фірма "Харків-Москва"; визнано розмір вимог ініціюючого кредитора - ТОВ "Олівіт" у загальному розмірі 844682,24 грн (з яких: 761372,24 грн - основний борг, 24810,00 грн - витрати зі сплати судового збору за звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у цій справі та 58500,00 грн - витрати зі сплати авансування грошової винагороди арбітражному керуючому); введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражну керуючу Венську О.О., призначено попереднє засідання суду тощо.
13.09.2022 на офіційному веб-сайті ВГСУ здійснено оголошення № 69258 про відкриття провадження у справі про банкрутство та зазначено строк для звернення кредиторів з конкурсними вимогами до боржника до 13.10.2022.
На адресу господарського суду після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про визнання банкрутом надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінком" (далі - ТОВ "Метінком", кредитор) (вх. № 11643 від 12.10.2022) з грошовими вимогами до боржника в розмірі 8000000,00 дол. США, що на момент подання заяви в перерахунку в національну валюту України за курсом НБУ складає 292480000,00 грн основного боргу, та судовий збір в сумі 4962,00 грн. 
Грошові вимоги кредитора ґрунтуються на: 
договорі уступки права вимоги (цесії) від 02.02.2012, укладеному між громадянином російської федерації ОСОБА_1 та ТОВ "Метінком", реєстровий номер 217; 
договорі про уступку права вимоги по договору поруки від 26.09.2011, укладеному між ТОВ "Метінком" та громадянином російської федерації ОСОБА_1 ; 
договорі безвідсоткової позики, укладеному між ОСОБА_3 та громадянином російської федерації ОСОБА_1 26.09.2011 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л.; 
договорі поруки від 26.09.2011, укладеному між громадянином російської федерації ОСОБА_1 та ТК ТОВ фірма "Харків-Москва".
За твердженням ТОВ "Метінком", між ТОВ "Метінком" та громадянином російської федерації ОСОБА_1 02 лютого 2012 року було укладено договір уступки права вимоги (цесії) по договору безвідсоткової позики від 26.09.2011 між первісним кредитором і боржником та посвідчено нотаріально (реєстровий №217).
Первісний кредитор – громадянин російської федерації ОСОБА_1 є позикодавцем за договором безвідсоткової позики від 26.09.2011, боржником є громадянин Ізраїлю ОСОБА_7 , який є позичальником.
За умовами вказаного договору уступки (п.1) первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредитору, і стає кредитором за договором безвідсоткової позики від 26 вересня 2011 року між первісним кредитором і боржником.
Відповідно п. 2 зазначеного договору уступки права вимоги (цесії) новий кредитор набуває право вимагати від боржника належного виконання зобов`язань: сплати боргу за договором безвідсоткової позики від 26 вересня 2011 року за вирахуванням повернутих сум зазначених в акті повернення грошових коштів. 
Право вимоги засновано на договорі безвідсоткової позики від 26 вересня 2011 року. Сторони провели всі розрахунки за відступлення права вимоги (п.3).
До нового кредитора переходять права, які забезпечують зобов`язання боржника (п.4).
Новий кредитор зобов`язаний повідомити боржника про уступку вимоги протягом 10 днів з моменту підписання цього договору (п.6).
Також, 02.02.2012 між ТОВ "Метінком" та громадянином російської федерації ОСОБА_1 було укладено договір уступки права вимоги по договору поруки від 26.09.2011, за яким ТОВ "Метінком" (новий кредитор) та громадянин російської федерації ОСОБА_1 (первісний кредитор) домовились у пункті 1, що первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредитору, і стає кредитором за договором поруки від 26 вересня 2011 року, укладеного між первісним кредитором і поручителем, яким є Торгівельно – комерційне товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків – Москва" по договору поруки від 26.09.2011.
Відповідно до пункту 2 зазначеного договору новий кредитор набуває право вимагати від поручителя, яким є Торгівельно-комерційне Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків-Москва", ідентифікаційний код юридичної особи 14344275, належного виконання зобов`язань за договором позики, в якому боржником є громадянин Ізраїлю ОСОБА_7 , у разі порушення боржником сплати боргу за договором позики за вирахуванням повернутих сум зазначених в акті повернення грошових коштів. 
Відповідно до пункту 3 договору первісний кредитор втрачає право вимагати від поручителя належного виконання зобов`язань за договором поруки у разі порушення боржником сплати боргу за договором позики за вирахуванням повернутих сум зазначених в акті повернення грошових коштів.
У день підписання цього договору первинний кредитор зобов`язаний передати новому кредитору всі оригінали документів, які стосуються укладання договору поруки, а тому числі оригінал договору поруки (п.4).
Право вимоги засновано на договорі поруки. Сторони провели всі розрахунки до підписання цього договору (п.5).
Новий кредитор зобов`язаний повідомити поручителя про уступку права вимоги за договором поруки протягом 10 днів з моменту підписання цього договору (п.7).
Згідно умов договору безвідсоткової позики від 26.09.2011, який в тому числі нотаріально посвідчений, позичальник громадянин Ізраїлю ОСОБА_7 отримав, а позикодавець - громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 передав у власність позичальникові грошові кошти у сумі 8000000 (вісім мільйонів) доларів США за цільовим призначенням – на будівництво багатофункціонального громадсько-торгівельного центру за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 2.
За умовами пункту 1 цього договору передачу грошей було здійснено до підписання цього договору, на протязі 2007-2008 років.
Згідно пункту 2 договору безвідсоткової позики розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше одного місяця з моменту введення об`єкта в експлуатацію, або відкриття відносно майнового поручителя за договором поруки від 26.09.2011 Торгівельно-комерційного Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків-Москва" справи про банкрутство. При цьому, сторони свідчать, що одержання позики пов`язано із здійсненням підприємницької діяльності позичальника (п.п «г» п.2). 
Згідно з пунктом 4 договору позики у разі неповернення суми позики своєчасно позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбаченому чинним законодавством України.
Після повернення боргу позикодавцем буде видано позичальнику власноручну розписку про одержання грошей, без цієї розписки борг вважається таким, шо не повернутий (п.6).
Відповідно до договору поруки від 26 вересня 2011 року, укладеного між громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва", Товариство виступило поручителем за виконання умов основного договору, під яким розуміють договір безпроцентної позики від 26 вересня 2011 року на суму 8000000 (вісім мільйонів) доларів США, що укладено між громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 та боржником громадянином Ізраїлю ОСОБА_7 .
Строк основного договору наступає не пізніше протягом одного місяця з моменту введення об`єкта за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 2 в експлуатацію, або з моменту визнання майнового поручителя за цим договором банкрутом (п.2.2).
Відповідно до п.3.1 договору поручитель зобов`язаний у разі порушення боржником обов`язку за основним договором самостійно виконати зазначений обов`язок боржника перед кредитором в строк один місяць з моменту закінчення основного договору, шляхом повного повернення суми позики.
Поручитель надає свою згоду на відступлення кредитором прав вимоги за зобов`язаннями, які виникають з договору безвідсоткової позики від 26 вересня 2011 року у випадку смерті боржника за наявності у боржника правонаступників, а також укладання кредитором договору про відступлення прав вимоги за договором безвідсоткової позики від 26 вересня 2011 року з будь-якою юридичною або фізичною особою (п.8.1)
До заяви про визнання кредиторських вимог заявником долучено копію договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012, копію договору уступки права вимоги від 02.02.2012 по договору поруки від 26.09.2011, копію договору безвідсоткової позики від 26.09.2011, копія договору поруки від 26.09.2011. Також, додано копію вимоги ТОВ "Метінком" до боржника від 21.09.2022 про сплату заборгованості в розмірі 292480000,00 грн, із доказами направлення. 
Внаслідок чого кредитор вважає, що заборгованість Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірми "Харків - Москва" перед ТОВ "Метінком" на день подання заяви підтверджується та складає 8000000,00 (вісім мільйонів) доларів США, що з урахування уточнень заявника з приводу розрахунків в національній валюті України станом на день подання заяви за курсом НБУ складає 292480000,00 грн.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.06.2024, зокрема, заяву ТОВ "Метінком" (вх. № 11643 від 12.10.2022) з грошовими вимогами до боржника задоволено. Визнано грошові вимоги ТОВ "Метінком" до Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва" в розмірі 8000000,00 дол. США, що на момент подання заяви в перерахунку в національну валюту України за курсом НБУ складає 292480000,00 грн. та судовий збір в сумі 4962,00 грн. Зобов`язано розпорядника майна внести відомості щодо визнаних вимог ТОВ "Метінком" до реєстру вимог кредиторів.
Суд першої інстанції дійшов висновку про законність, обґрунтованість та доведеність заявлених вимог, а також про те, що строк позовної давності ТОВ "Метінком" не пропущений.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.09.2024 за результатами попереднього засідання, зокрема, включено до реєстру вимог кредиторів Торгівельно-комерційного ТОВ з іноземними інвестиціями фірми "Харків - Москва" визнані судом вимоги, а саме:
- вимоги заявлені ТОВ "Олівіт" в розмірі 761372,24 грн основного боргу, 24810,00 грн судовий збір за звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у даній справі та 58500,00 грн витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи (авансовий платіж згідно ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства (далі- КУзПБ));
- вимоги заявлені ТОВ "Метінком" в розмірі 8000000,00 дол. США, що на момент подання заяви в перерахунку в національну валюту України за курсом НБУ складає 292480000,00 грн основного боргу, та судовий збір в сумі 4962,00 грн;
- вимоги заявлені Новобаварською окружною прокуратурою міста Харкова Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради, у розмірі 682654,88 грн заборгованості, та судовий збір в сумі 4962,00 грн.
Грошові вимоги ОСОБА_16 , заявлені в заяві вх. №11614 від 11.10.2022, в розмірі 9153363,14 грн - відхилено судом в повному обсязі.
Зобов`язано розпорядника майна за результатами попереднього засідання внести до реєстру вимог кредиторів відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги.
Під час ухвалення рішення за результатами попереднього засідання, в частині грошових вимог ТОВ "Метінком", суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.06.2024 у справі №922/3921/21 (922/1371/22) визнано грошові вимоги ТОВ "Метінком" до ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" в розмірі 8000000,00 дол. США, що на момент подання заяви в перерахунку в національну валюту України за курсом НБУ складає 292480000,00 грн та судовий збір в сумі 4962,00 грн.
Заперечуючи заявлені ТОВ "Метінком" грошові вимоги боржник ставить під сумнів укладення правочинів, на підставі яких виникли грошові зобов`язання Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків-Москва" перед заявником, а також заперечує набуття ТОВ "Метінком" права вимоги за основним договором позики. Такі заперечення, зокрема, втілені у окремі позови, що розглядались в межах справи про банкрутство в окремому позовному провадженні (№922/3921/21 (922/1371/22) (922/1044/24), №922/3921/21 (922/1371/22) (922/4632/23), №922/3921/21 (922/1371/22) (922/4023/23), №922/3921/21 (922/4727/21).
В подальшому, вимоги ТОВ "Метінком" були предметом апеляційного перегляду, за результатами якого постановою Східного апеляційного господарського суду від 09.12.2024 у справі № 922/3921/21 (922/1371/22) апеляційну скаргу Торгівельно-комерційного товариства з іноземними інвестиціями фірми "Харків-Москва" залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду Харківської області від 17.06.2024 у справі №922/3921/21 (922/1371/22) за результатами розгляду заяви з грошовими вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінком" залишено без змін. Ухвалу Господарського суду Харківської області від 30.09.2024 (попереднє засідання) в частині включення до реєстру вимог кредиторів вимог ТОВ "Метінком" у справі № 922/3921/21 (922/1371/22) залишено без змін.
Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, апеляційний господарський суд вказав наступне:
- ТОВ "Метінком" надав належні, допустимі та достатні докази, які підтверджують його вимоги до боржника у заявленому розмірі. Заява з грошовими вимогами до боржника подана у строк визначений КУзПБ;
- в межах справи про банкрутство Торгівельно-комерційного товариства з іноземними інвестиціями фірми "Харків-Москва" розглянуті вимоги боржника:
про визнання припиненою з 28.12.2021 поруки ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" за договором поруки від 26.09.2011, укладеним між громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 та ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" (№ 922/3921/21 (922/1371/22) (922/4632/23));
про визнання недійсним договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012, укладеного між громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 (третя особа) та ТОВ "Метінком", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л., реєстровий номер 217 (№922/3921/21 (922/4727/21));
про визнання недійсним договору позики від 26.09.2011, укладеним між громадянином Ізраїлю ОСОБА_3 та громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л., реєстровий номер 1993 та про визнання недійсним договору поруки від 26.09.2011, укладений між громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 та ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" в особі генерального директора ОСОБА_17 (№922/3921/21 (922/1371/22) (922/1044/24));
про визнання припиненою з 22.01.2020 поруки ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" за договором поруки, укладеним між громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 та ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" від 26.09.2011 (№922/3921/21 (922/1371/22) (922/4023/23)).
За результатами розгляду у задоволенні зазначених вимог боржника місцевим господарським судом було відмовлено. Рішення у вказаних справах були предметом апеляційного перегляду за результатами якого рішення у цих справах залишені без змін.
- вироком суду не встановлено обставин, що приватний нотаріус Курковська Я.Л. не могла здійснювати нотаріальні дії у спірний період з підстав втрати контролю та володіння печаткою нотаріуса та припинила свою діяльність як приватний нотаріус;
- грошові зобов`язання ОСОБА_18 за договором безвідсоткової позики від 26 вересня 2011 року не пов`язані нерозривно з його особою і можуть бути виконані іншою особою, якою, у даному випадку, є поручитель за договором поруки від 26 вересня 2011 року, укладеного між первісним кредитором і поручителем;
- відповідно до договорів безвідсоткової позики, договору поруки, вони підписані ОСОБА_3 , який на той час був генеральним директором ТК ТОВ фірма "Харків - Москва" за його життя.
На теперішній час ОСОБА_7 є померлою особою, а діяльність ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" здійснюється іншими особами;
- 04 листопада 2021 року ТОВ "Метінком" направило на адресу ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" вимогу про сплату заборгованості у розмірі 214159200,00грн.
При цьому, як вбачається зі змісту постанови суду апеляційної інстанції та матеріалів справи, під час апеляційного перегляду даної справи ТОВ "Метінком" у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 14783 від 19.11.2024) повідомило, що у володінні ТОВ "Метінком" наявний гарантійний лист від 26.11.2011 за підписом генерального директора боржника ОСОБА_18 , скерований на адресу громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про гарантійні зобов`язання, які надаються зі сторони юридичної особи боржника на користь позикодавця в частині прийняття у повному об`ємі грошових зобов`язань за договором позики зі сторони поручителя.
ТОВ "Метінком" зазначив, що станом на момент постановлення оскаржуваних ухвал йому була невідома правова позиція заявника апеляційної скарги в частині п.8.1. договору поруки; заперечення боржника про те, що останній не надавав згоду, виникли вже після постановлення судом ухвал, які є предметом даного судового провадження та наведені в розрізі обставин, які зазначені у постанові Східного апеляційного господарського суду від 25 вересня 2024 року у справі №922/3921/21 (922/1371/22) (922/4023/23). З цих підстав просив поновити процесуальний строк на подання додаткових доказів та долучити до матеріалів справи №922/3921/21 (922/1371/22) додаткові докази, що додаються до відзиву згідно переліку у додатках, зокрема, гарантійний лист від 26.11.2011.
Проте, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що причини неподання доказів до суду першої інстанції, які зазначені ТОВ "Метінком" у клопотанні, не є винятковими та не є такими, що не залежали від волевиявлення та суб`єктивної поведінки ТОВ "Метінком", а тому відмовив у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання додаткових доказів, які не були подані до суду першої інстанції, та про прийняття таких доказів, про що зазначено було в постанові від 09.12.2024. 
В подальшому, постановою Верховного Суду від 14.01.2025 у справі № 922/3921/21 (922/1371/22) (922/1044/24) судові рішення судів попередніх інстанцій скасовано, а справу № 922/3921/21 (922/1371/22) (922/1044/24) направлено на новий розгляд до Господарського суду Харківської області; постановою Верховного Суду від 23.01.2025 у справі №922/3921/21 (922/1371/22) (922/4023/23) судові рішення судів попередніх інстанції скасовано, а справу №922/3921/21(922/1371/22)(922/4023/23) передано на новий розгляд до Господарського суду Харківської області; постановою Верховного Суду від 19.02.2025 у справі № 922/3921/21 (922/4727/21) судові рішення судів попередніх інстанцій скасовано, а справу 922/3921/21 (922/4727/21) направлено на новий розгляд до Господарського суду Харківської області; 
Також, постановою Верховного Суду від 04.04.2025 скасовано ухвалу Господарського суду Харківської області від 17.06.2024 за результатами розгляду заяви з грошовими вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінком", ухвалу Господарського суду Харківської області від 30.09.2024 (попереднє засідання) в частині включення до реєстру вимог кредиторів вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінком" та постанову Східного апеляційного господарського суду від 09.12.2024 у справі № 922/3921/21 (922/1371/22), справу № 922/3921/21 (922/1371/22) у скасованій частині направлено на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.
Направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд зазначив про передчасність висновків судів про доведеність грошових вимог ТОВ "Метінком", оскільки судами допущено неповне з`ясування фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Судом вказано на те, що за наявності заперечень боржника щодо реальності правочинів на підставі яких ґрунтуються заявлені ТОВ "Метінком" грошові вимоги, судами попередніх інстанцій не було застосовано до розгляду таких грошових вимог підвищеного стандарту доказування, не було досліджено реальність господарської операції з надання позики, дотримання умов цільового використання отриманих грошових коштів у розмірі 8000000,00 дол.США, що на момент подання заяви в перерахунку в національну валюту України за курсом НБУ складає 292480000,00 грн, обсяг та дійсність поруки, а також дотримання сторонами умов щодо відступлення право вимоги, зокрема, в частині оплатності договору.
Під час нового розгляду справи, уповноважена особа засновників ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" ОСОБА_14 звернулась до суду із клопотанням про призначення у справі комплексної почеркознавчої та технічної експертизи документів, а саме: договору безвідсоткової позики від 26 вересня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л., реєстровий номер 1993, та договору поруки від 26 вересня 2011 року, укладеного між громадянином російської федерації ОСОБА_1 та ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" в особі генерального директора ОСОБА_17 , гарантійного листа від 26 вересня 2011 року, договору уступки права вимоги (цесії) від 02 лютого 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л., реєстровий номер 217, укладеного між громадянином російської федерації ОСОБА_1 , та ТОВ "Метінком".
Арбітражний керуючий Венська О.О. у письмових поясненнях заперечила проти призначення експертизи, зазначивши про те, що наразі у провадженні Господарського суду Запорізької області перебуває об`єднана справа № 908/357/25(922/3921/21)(922/1371/22)(922/1044/24)(922/3921/21)(922/1371/22)(922/4023/23)(922/3921/21)(922/1371/22)(922/4632/23)(922/3921/22)(922/4727/21) за позовом ТК ТОВ фірми "Харків-Москва" до ТОВ "Метінком", в якій вже призначено проведення комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи вищевказаних документів.
Також, від розпорядника майна арбітражного керуючого Венської О.О. надійшло повідомлення про розгляд вимог ТОВ "Метінком" (вх. №18487), в якому вона повідомила, що розгляд кредиторських вимог ТОВ "Метінком" на її думку до ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" у рамках справи №922/3921/21(922/1371/22) повинен здійснюватися після постановлення рішення у справі №908/357/25(922/3921/21)(922/1371/22) (922/1044/24)(922/3921/21)(922/1371/22)(922/4023/23)(922/3921/21)(922/1371/22)(922/4632/23)(922/3921/22) (922/4727/21) у Господарському суді Запорізької області. Враховуючи, що кредиторські вимогами безпосередньо пов`язані та обґрунтовані підставами, які є предметом вказаного позову, а оригінали документів, які є підставою кредиторських вимог ТОВ "Метінком" будуть досліджені при комплексній судовій почеркознавчій та технічній експертизі документів, яка призначена відповідною ухвалою суду.
Водночас, повідомлено суд, що у разі неможливості відкладення розгляду заяви ТОВ "Метінком", його вимоги у розмірі 292480000,00 грн визнані розпорядником майна у повному обсязі та будуть включені до реєстру вимог кредиторів ТК ТОВ фірма "Харків – Москва" за черговістю відповідно до ст. 64 КУзПБ, а саме: 4962,00 грн – I черга задоволення вимог кредиторів; 292480000,00 грн – IV черга задоволення вимог кредиторів, з правом вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.
ТОВ "Метінком" у письмових поясненнях також заперечив проти задоволення клопотання про призначення експертизи, зокрема з таких підстав: призначення такої експертизи в межах справи про банкрутство та розгляді спірних вимог має наслідком незаконне зупинення провадження у справі про банкрутство; заперечення ОСОБА_14 щодо вимог кредитора ґрунтуються на матеріально-правових підставах оскарження правочинів, які мають вирішуватися у позовному провадженні, а не шляхом призначення експертизи під час розгляду вимог кредиторів; аналогічна експертиза вже призначена у справі між тими ж самими сторонами, з того ж самого предмету спору у справі позовного провадження, яка розглядається в межах справи про банкрутство ТОВ "Метінком", в межах якої витребувано оригінали вказаних документів; в межах іншої справи представником ТК ТОВ фірма "Харків – Москва" відмовлено в наданні витребуваних документів та здійсненні оплати за проведення експертизи, що свідчить про суперечливу поведінку заявника.
ТК ТОВ фірма "Харків – Москва" у повідомленні зазначило про відхилення вимог кредитора ТОВ "Метінком" в повному обсязі. В обґрунтування такої позиції посилався на висновки Верховного суду у цій справі, викладені в постанові від 24.04.2025, зокрема щодо необхідності дослідити не тільки первинні бухгалтерські документи, а й встановити наявність або відсутність змін в активах платника податку, зокрема в активах ТОВ "Метінком". Зазначив, що доказом змін в активах підприємства ТОВ "Метінком" має бути бухгалтерська документація із відображення такої дебіторської заборгованості в первинному бухгалтерському обліку, відображення в податковій та фінансовій звітності, починаючи із лютого 2012 року до моменту розгляду заяви із кредиторськими вимогами такого кредитора, проте така інформація в матеріалах справи відсутня. Вказує, що ТОВ "Метінком" при вирішенні питання про відкриття провадження відносно нього мав подати суду фінансову звітність із зазначенням, в тому числі такої дебіторської заборгованості. Також, підтримав всі інші зауваження та заперечення проти задоволення кредиторських вимог ТОВ "Метінком", які були викладені раніше, в тому числі щодо недійсності (неукладеності) договорів, а також припинення поруки з різних підстав.
Крім того, у додаткових поясненнях ТК ТОВ фірма "Харків – Москва" в обґрунтування заперечень проти вимог ТОВ "Метінком" додатково вказує на таке: заявником не надано доказів на виконання обов`язків, визначених п. 3 договору, зокрема щодо фактичної сплати будь-яких грошових коштів за отримання права вимоги; відповідно до п. 2 договору уступки права вимоги (цесія) матеріали справи не містять такого акта повернення коштів, як додатку до договору уступки права вимоги, взагалі, що позбавляє суд можливості розмір вимог, які були передані за вказаним договором; цим договором не погоджувалось сума грошових вимог, які передаються, тому суд позбавлений можливості достеменно визначити розмір грошових вимог, які нібито були придбані ТОВ "Метінком"; наведене стосується також договору уступки права вимоги за договором поруки від 26.09.2011, а саме відсутність доказів фактичної сплати коштів за придбання вимоги, відсутність визначення в договору вартості передання права вимоги, відсутність доказів повідомлення новим кредитором боржника про переуступку права вимоги протягом 10 днів з дня укладення договору, відсутність доказів відображення придбаного права вимоги в бухгалтерському та податкову обліку з 2012 року по день звернення із заявою; в частині неможливості укладення Дукер Шмуєлем договорів позики та поруки боржник надає нотаріально завірену заяву свідка ОСОБА_14 . Також наголошує, що ТОВ "Метінком" не надано доказів, що підтверджують/спростовують фінансову спроможність кредитора фізичної особи надати відповідну позику ОСОБА_19 , а тому за відсутності доказів щодо спроможності фізичної особи надати такі кошти та джерел походження цих коштів, суд зобов`язаний мати обґрунтовані сумніви щодо реальності (дійсності) такої заборгованості. Наголошує, що необхідність встановлення джерел походження грошових коштів, наданих фізичною особою боржнику, у випадку пред`явлення вимог на підставі договору уступки вимоги, підтверджується також позицією Верховного Суду в постанові від 15.01.2025 по справі №922/3921/21 (922/1371/22) (615/334/21).
09.12.2025 місцевим господарським судом постановлено оскаржувану ухвалу, якою, зокрема, відхилені грошові вимоги ТОВ "Метінком" до боржника.
За висновками суду першої інстанції ТОВ "Метінком" не надано суду достатніх доказів в підтвердження наявності зобов`язання боржника у розмірі 8000000,00 дол. США (292480000,00 грн), а тому заяву визнано недоведеною, вимоги відхилено.
Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційних скарг виходячи з наступного.
Так, предметом апеляційного оскарження у цій справі є ухвала місцевого господарського суду про відхилення грошових вимог ТОВ "Метінком" до боржника Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва".
Частиною першою статті 2 КУзПБ визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.
За змістом статті 1 КУзПБ грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України, зокрема до грошових зобов`язань належать зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.
Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство (після відкриття провадження) та порядок розгляду судом відповідних заяв визначені, зокрема статтями 45, 46, 47 КУзПБ (статті 23 - 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом").
Згідно із частиною першою статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
За частиною третьою статті 45 КУзПБ заява кредитора має містити виклад обставин, що підтверджують вимоги до боржника, їх обґрунтування та до неї в обов`язковому порядку додаються документи, що підтверджують грошові вимоги до боржника.
Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів (частина шоста статті 45 КУзПБ).
Відповідно до частини першої статті 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.
Поряд з цим, у питанні порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство та ролі й обов`язків суду на цій стадії колегія суддів враховує усталені правові висновки Верховного Суду, що полягають у такому:
- заявник сам визначає докази, які, на його думку, підтверджують заявлені вимоги; проте, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство. Під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанова від 26.02.2019 року у справі №908/710/18);
- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником. Заявлені до боржника грошові вимоги конкурсних кредиторів можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору. Отже, у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови від 26.02.2019 у справі №908/710/18 від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 12.10.2021 у справі №01/1494 (14- 01/1494));
- на стадії звернення кредиторів з вимогами до боржника та розгляду зазначених вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них (постанова від 23.04.2019 року у справі №910/21939/15);
- покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог. Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. У випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України). Комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство (постанова від 27.08.2020 у справі № 911/2498/18, від 01.03.2023 у справі № 902/221/22);
- розглядаючи кредиторські вимоги, суд в силу норм статей 45 - 47 КУзПБ має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог з урахуванням чого з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (постанова від 21.10.2021 у справі № 913/479/18).
- використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами. Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами з застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення обґрунтованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанова від 07.08.2019 у справі № 922/1014/18).
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22.12.2022 у справі № 910/14923/20, для запобігання необґрунтованих вимог до боржника та порушень цим прав його кредиторів до доведення обставин, пов`язаних із виникненням заборгованості боржника-банкрута, пред`являються підвищені вимоги.
Сутність підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство полягає, зокрема, в такому:
- перевірка обґрунтованості та розміру вимог кредиторів здійснюється судом незалежно від наявності розбіжностей щодо цих вимог між боржником та особами, які мають право заявляти відповідні заперечення, з одного боку, та кредитором, що заявив грошові вимоги до боржника, з іншого боку;
- при визнанні вимог кредиторів у справі про банкрутство слід виходити з того, що визнаними можуть бути лише вимоги, щодо яких подано достатні докази наявності та розміру заборгованості;
- під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство визнання боржником або арбітражним керуючим обставин, якими кредитор обґрунтовує свої вимоги (частина перша статті 75 ГПК України), саме по собі не звільняє іншу сторону від необхідності доведення таких обставин в загальному порядку.
Запроваджений законодавцем підвищений стандарт доказування у справах про банкрутство для кредиторів приводить у випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог до прийняття рішення судом про відмову у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів.
Така судова практика є сталою при застосуванні статей 45-47 КУзПБ, що містять правове регулювання порядку звернення кредиторів із заявами з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство та порядку розгляду цих заяв судом.
Як про це було зазначено вище, предметом апеляційного розгляду, в цьому випадку, є правомірність відхилення судом першої інстанції грошових вимог ТОВ "Метінком" до ТК ТОВ фірма "Харків – Москва" в розмірі 8000000,00 дол. США, що на момент подання заяви в перерахунку в національну валюту України за курсом НБУ складає 292480000,00 грн та судовий збір в сумі 4962,00 грн.
Судом встановлено, що грошові вимоги ТОВ "Метінком" ґрунтуються на:
- договорі безвідсоткової позики, укладеному між ОСОБА_3 та громадянином російської федерації ОСОБА_1 26.09.2011; 
- договорі поруки від 26.09.2011, укладеному між громадянином російської федерації ОСОБА_1 та ТК ТОВ фірма "Харків-Москва"; 
- договорі уступки права вимоги (цесії) від 02.02.2012, укладеному між громадянином російської федерації ОСОБА_1 та ТОВ "Метінком"; 
- договорі про уступку права вимоги по договору поруки від 26.09.2011, укладеному між ТОВ "Метінком" та громадянином російської федерації ОСОБА_1 .
Апеляційний господарський суд виходить з того, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 4) інші юридичні факти (частина друга статті 11 ЦК України).
Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі з договорів та інших правочинів.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частина 3 статті 509 ЦК України).
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. 
Досліджуючи обґрунтованість грошових вимог до боржника на підставі договорів про надання безвідсоткової позики, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1047 Цивільного кодексу України також передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з положеннями статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Реальним (від латинського res - річ) вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17).
По своїй юридичній сутності договір позики грошових коштів є реальним договором, і для його укладення необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача (сплата) коштів позикодавцем позичальнику.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц, що повністю відповідає усталеній правовій позиції, відображеній, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 18.03.2013 у справі №6-63цс13, а також у постановах Верховного Суду у справах №№604/1038/16-ц, 707/2606/16-ц, 143/280/17, 559/2587/19, 464/5314/17, 319/1669/16, 524/4946/16, 604/1038/16.
Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Частиною 1 статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
Приписами частини 2 статті 554 ЦК України визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина 1 статті 513 ЦК України).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.
У постанові Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 31/160(29/170(6/77-5/100) викладено висновок про застосування норм права, згідно якого, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що "ніхто не може передати більше прав, ніж має сам". 
Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, тому, під час розгляду справ про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу (на момент підписання договору цесії (відступлення права вимоги)).
Для з`ясовування обсягу та змісту прав, які перейшли до нового кредитора та чи існували ці права на момент переходу (на момент підписання договору цесії від 02.02.2012 (відступлення права вимоги)), визначальним є також дослідження обставини укладення/виконання договору позики від 26.09.2011.
Як про це вже позначалося вище, у разі виникнення обґрунтованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог.
У постанові від 19.07.2022 у справі № 904/4790/21 Верховний Суд констатував, що під час розгляду грошових вимог кредиторів в порядку статей 45-47 КУзПБ господарський суд, за загальним правилом, має виходити з презумпції правомірності і, відповідно, дійсності правочину, на підставі якого виникли грошові вимоги кредитора.
Тобто, цей висновок не є універсальним у застосуванні судами під час розгляду усіх кредиторських вимог, які ґрунтуються на грошових зобов`язаннях, що виникають з договорів.
Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду при вирішенні правової проблеми щодо застосування визначеної статтею 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину у поєднанні з положеннями КУзПБ, що регулюють порядок розгляду заяв кредиторів з їх грошовими вимогами до боржника, у постанові від 01.03.2023 у справі №902/221/22 зауважила на відмінності у розгляді та визнанні господарським судом грошових вимог кредиторів до боржника від вирішення спору у позовному провадженні.
Направляючи справу (заяву) на новий розгляд, Верховний Суд у постанові від 24.04.2025 у даній справі зазначив таке:
« 92. У контексті спірних правовідносин у цій справі, при розгляді питання обґрунтованості грошових вимог кредитора, які виникли на підставі договору відступлення права вимоги, ключове значення має не лише дійсність такого правочину, а й підтвердження законного набуття вимог за вказаним договором кредитором-заявником, а відсутність рішення суду про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, у даному випадку не може бути беззаперечною підставою для їх визнання судом.
93. Слід зауважити, що сам по собі договір свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання. Господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.
94. У свою чергу, документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, акти, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. По своїй правовій суті господарською операцією є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підтверджують факт її проведення.
95. Як вбачається з матеріалів справи, боржник, заперечуючи заявлені ТОВ "Метінком" грошові вимоги ставить під сумнів укладення правочинів на підставі яких виникли грошові зобов`язання Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків-Москва" перед заявником, а також заперечує набуття ТОВ "Метінком" права вимоги за основним договором позики. Такі заперечення, зокрема, втілені у окремі позови, що розглядаються в межах справи про банкрутство в окремому позовному провадженні (№922/3921/21 (922/1371/22) (922/1044/24), №922/3921/21 (922/1371/22) (922/4632/23), №922/3921/21 (922/1371/22) (922/4023/23), №922/3921/21 (922/4727/21).
96. Тому, з урахуванням викладеного вище, до розгляду таких грошових вимог має бути беззаперечно застосований підвищений стандарт доказування, грошові вимоги підлягають ретельній перевірці судом з використанням засобів доказування, передбачених нормами ГПК України, в тому числі й інших, не первинних документів, складання яких передбачено законодавством або є загальноприйнятим за звичаями ділового обороту.
97. Господарському суду під час розгляду заяви кредитора з відповідними грошовими вимогами до боржника варто керуватися не лише засадами, серед інших, належності (стаття 76 ГПК України) та допустимості (стаття 77 ГПК України) доказів, а й враховувати достатність (повноту та всебічність) поданих доказів як взаємозв`язок їх сукупності, що дозволяє суду зробити достовірний висновок про існування заборгованості за зобов`язанням.
98. Тож, у разі вмотивованих сумнівів щодо реальності (дійсності) такої заборгованості, обґрунтування грошових вимог до боржника самим лише договором позики та/або борговою розпискою у справі про банкрутство може бути недостатнім.
99. Необхідним, у такому випадку, може бути також документальне підтвердження джерел походження коштів, наданих фізичною особою у позику фізичній особі, подання інших додаткових доказів наявності між кредитором (позикодавцем) та боржником (позичальником) зобов`язальних правовідносин за відповідним договором позики.
100. При цьому, визначена приписами статті 204 ЦК України презумпція правомірності укладеного між сторонами правочину не спростовує відповідного обов`язку заявника-кредитора, вимоги якого ґрунтуються до договорі безвідсоткової позики, надати сукупність усіх необхідних доказів на обґрунтування своїх вимог, зокрема й зазначені вище докази джерел походження наданих у позику коштів.
101. Тобто, не досліджуючи дійсність відповідного правочину, що виходить за межі предмета розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника, господарський суд у справі про неплатоспроможність фізичної особи, вирішуючи питання про належне документальне підтвердження кредиторських вимог за договором позики, може надати правову оцінку реальності (дійсності) таких зобов`язань на підставі інших доказів, що підтверджують/спростовують фінансову спроможність цього кредитора щодо надання відповідної позики.
102. Слід зауважити, що ненадання кредитором сукупності необхідних доказів на обґрунтування своїх вимог, зокрема щодо підтвердження реальності грошового зобов`язання, господарський суд відмовляє у визнанні таких вимог у справі про неплатоспроможність фізичної особи.
103. Верховний Суд наголошує, що при розгляді вимог про включення до реєстру вимог кредиторів боржника, що ґрунтуються на договорі поруки, у предмет доказування підлягають включенню всі обставини, пов`язані із сутністю зазначеного зобов`язання.
104. Верховний Суд акцентує, що визнанню судом та включенню до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство (неплатоспроможність) підлягають лише дійсні вимоги кредитора, які відповідають чинному законодавству та обґрунтовані кредитором належними і допустимими доказами на час заявлення таких вимог.
105. При цьому, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, тому, судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу (на момент підписання договору цесії (відступлення права вимоги)), а також, у разі наявності вмотивованих сумнівів щодо реальності угоди, - умови оплатності договору відступлення права вимоги та їх виконання.
106. Поряд з цим, невід`ємною складовою провадження у справах про банкрутство (неплатоспроможність) є судовий контроль є провадження.
107. Застосування судами принципу судового контролю у процедурах банкрутства (неплатоспроможності) щодо повноти та належності дій учасників справи про банкрутство, єдиного правового захисту інтересів кредиторів в межах процедур банкрутства та пропорційності, надає суду у процедурі банкрутства правові важелі, які можуть забезпечити дотримання балансу інтересів кредиторів та боржника на кожному з етапів процедур банкрутства (неплатоспроможності), зобов`язує суд з достатньою повнотою встановити об`єктивні обставини правовідносин сторін по множинних предметах спорів, які виникають у процедурах банкрутства (неплатоспроможності).
108. Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
109. Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
110. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
111. ЄСПЛ неодноразово зазначав, що право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах "Дюлоранс проти Франції", "Донадзе проти Грузії"). Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").
112. Верховний Суд звертає увагу, що Європейським судом з прав людини зазначено, що "надмірний формалізм" може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах "Белеш та інші проти Чеської Республіки", "Зубац проти Хорватії" (ZUBAC v. CROATIA), (Beles and Others v. the Czech Republic), №47273/99, пп. 50-51 та 69, ЄСПЛ 2002 IX, та "Волчлі проти Франції" (Walchli v. France), №35787/03, п. 29, від 26.07.2007)».
За наявності заперечень боржника щодо реальності правочинів на підставі яких ґрунтуються заявлені ТОВ "Метінком" грошові вимоги, Верховний суд наголосив на необхідності застосування до розгляду таких грошових вимог підвищеного стандарту доказування, дослідження реальності господарської операції з надання позики, дотримання умов цільового використання отриманих грошових коштів у розмірі 8000000,00 дол. США, що на момент подання заяви в перерахунку в національну валюту України за курсом НБУ складає 292480000,00 грн, обсягу та дійсності поруки, а також дотримання сторонами умов щодо відступлення права вимоги, зокрема, в частині оплатності договору.
Відповідно до частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з частиною п`ятою статті 310 ГПК України, висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.
Враховуючи вищенаведені висновки Верховного Суду щодо застосування визначеної статтею 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину у поєднанні з положеннями КУзПБ, стосовно доводів розпорядника майна щодо не встановлення в судовому порядку обставин недійсності/нікчемності/неукладеності правочинів (на яких ґрунтуються вимоги ТОВ "Метінком") суд зауважує на тому, що питання дійсності відповідних правочинів не входить до меж розгляду заяви в цій справі, однак відсутність обставин їх нікчемності або визнання недійсними з урахуванням встановленої статтею 204 ЦК України презумпції правочину не є достатньою підставою для висновку про реальність зобов`язань між сторонами, зокрема, у правовідносинах позики.
Скаржник помилково вважає, що письмова форма договору позики як така є доказом факту укладення договору та факту передачі грошової суми позичальнику, безпідставно ототожнюючи підписання правочину в розумінні частини 2 статті 207 ЦК України з його укладенням, яке у випадку реального правочину відбувається саме в момент передання майна та/або вчинення відповідної дії (частина 2 статті 640 ЦК України).
Факт передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, з яким стаття 1046 Цивільного кодексу України пов`язує укладення договору позики, може бути зафіксований, зокрема, у розписці позичальника або в іншому документі, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або кількості речей (частина 2 статті 1047 Цивільного кодексу України), або ж у самому тексті договору, якщо з його змісту можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів чи речей від позичальника до позикодавця.
З огляду на таке апеляційний господарський суд зазначає, що письмова форма договору без дослідження його умов, зокрема в частині передачі грошових коштів, не свідчить про фактичне отримання таких коштів боржником.
Судом встановлено, що за умовами п.1 договору безвідсоткової позики позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти у сумі 8000000 (вісім мільйонів) доларів США. Цільове призначення грошових коштів: на будівництво багатофункціонального громадсько-торгівельного центру за адресою: м.Харків, вул.Пушкінська, 2 (далі - об`єкт). Передачу грошей було здійснено до підписання цього договору, на протязі 2007-2008 років. 
Відтак, вказаний договір слід розглядати не лише в якості правочину, який свідчить про намір вчинити певні дії, а й в якості документального підтвердження часткового вчинення таких дій, в частині передачі коштів.
Колегія суддів відхиляє доводи скаржників щодо передчасності розгляду судом кредиторських вимог ТОВ "Метінком" до вирішення об`єднаної справи №№908/357/25(922/3921/21)(922/1371/22)(922/1044/24) (922/3921/21)(922/1371/22)(922/4023/23) (922/3921/21)(922/1371/22)(922/4632/23) (922/3921/2)(922/4727/21), де призначено судову почеркознавчу та технічну експертизу спірних договорів, та зазначає, що в даному випадку суд має виходити з презумпції правомірності і, відповідно, дійсності правочину, на підставі якого виникли грошові вимоги кредитора.
Водночас, у разі вмотивованих сумнівів щодо реальності (дійсності) такої заборгованості наявність самого лише договору позики, який містить усі істотні умови та підписання якого безпосередньо було здійснено фізичною особою, не є достатньою підставою для включення невиконаних грошових зобов`язань за таким правочином до вимог кредиторів у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника. 
Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №902/221/22, а також висновкам Верховного Суду у постанові від 24.04.2025 у даній справі, щодо недостатності обґрунтування грошових вимог до боржника у справі про банкрутство (неплатоспроможність) самим лише договором позики та/або борговою розпискою (за наявності сумнівів), та необхідності надання доказів щодо підтвердження реальності грошового зобов`язання, зокрема, документального підтвердження джерел походження відповідних коштів, подання інших додаткових доказів наявності між кредитором (позикодавцем) та боржником (позичальником) зобов`язальних правовідносин за відповідним договором позики.
Суд зазначає про відсутність інших підтверджуючих документів, які б свідчили про передачу-отримання коштів між сторонами договору позики (розписки, якщо кошти надані готівкою, чи виписки з рахунку про отримання коштів у безготівковій формі), та виникнення між ОСОБА_1 та ОСОБА_20 боргових правовідносин, які в подальшому стали результатом укладення Договору позики, зокрема, що боржник фактично отримав кошти в позику до часу його складання та підписання.
Матеріали справи не містять документального підтвердження джерел походження коштів, наданих фізичною особою ( ОСОБА_1 ) у позику фізичній особі ( ОСОБА_21 ), а також доказів, які б підтверджували фінансову спроможність позикодавця на надання відповідної суми позики протягом 2007-2008 років.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржників щодо підтвердження цільового використання коштів обставинами щодо проведення будівельних робіт ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" за адресою: м.Харків, вул.Пушкінська, 2, протягом 2007-2008 років, оскільки ТК ТОВ фірма "Харків-Москва", як суб`єкт господарювання, може мати власні оборотні кошти, статутний капітал та інші джерела фінансування. 
Відомості про хід будівництва підтверджують лише факт виконання робіт компанією, але жодним чином не ідентифікує джерело походження активів, за рахунок яких ці роботи оплачувалися. Матеріали справи не містять доказів (платіжних інструкцій, касових ордерів з цільовим призначенням), які б пов`язували кошти ОСОБА_4 з конкретними актами виконаних робіт або закупівлею матеріалів, а також доказів зарахування коштів від ОСОБА_4 на баланс підприємства або їх використання через касу для потреб будівництва.
В свою чергу, боржник наголошує на тому, що його заперечення стосувалось саме того, що будівництво вказаного об`єкту здійснювалось саме фізичною особою ОСОБА_3 , та зазначив, що сам по собі факт початку будівництва робіт ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" не свідчить та не може свідчити, що при будівництві були використані саме грошові кошти, нібито отримані в позику ОСОБА_3 як фізичною особою.
Наведені обставини не спростовані скаржниками в суді апеляційної інстанції. 
Крім того, в постанові касаційного господарського суду від 24.04.2025 звернуто увагу на те, що господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. 
Сама по собі наявність підписаного договору позики або відступлення права вимоги (цесії) не є доказом виникнення боргу, тоді як виникнення боргового зобов`язання підтверджується виключно первинними документами. Відсутність доказів відображення цього боргу в активах ТОВ "Метінком" (як нового кредитора) та в зобов`язаннях боржника створює обґрунтований сумнів в реальності такої вимоги. 
Проте, заявником не було надано відповідних доказів під час розгляду справи судом першої інстанції, в тому числі після повернення справи на новий розгляд із вказівкою на необхідності доведення відповідних обставин.
Відтак, судом апеляційної інстанції було відмовлено у долученні бухгалтерської звітності, оскільки такі докази не були надані суду першої інстанції без поважних причин (ч. 3 ст. 269 ГПК України). 
Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази відображення спірної заборгованості в активах ТОВ "Метінком".
Враховуючи вищевикладене в сукупності, вказані обставини викликають в суду обґрунтовані сумніви в реальності та дійсності передання фізичною особою ( ОСОБА_1 ) у позику фізичній особі ( ОСОБА_21 ) коштів протягом 2007-2008 років у розмірі 8000000 (вісім мільйонів) доларів США.
При цьому, висновки суду про сумнівність реальності надання грошових коштів за договорами позики не є тотожним висновкам щодо невідповідності вчинення таких правочинів нормам чинного законодавства, а є фактично оцінкою обставин справи в їх сукупності та доказів на їх підтвердження, за наслідками якої судом зроблено відповідні висновки, а тому відсутність порушення вимог закону під час вчинення відповідних дій не є вирішальним під час вирішення такої категорії справ, оскільки заявник повинен довести саме реальність вчинення таких дій як надання грошових коштів боржнику, та, як наслідок, виникнення зобов`язань за такими правочинами. 
В свою чергу, заявником (ТОВ "Метінком") не надано доказів на спростування сумніву щодо реальності виникнення господарських зобов`язань за договором позики стосовно фактичного отримання позичальником грошових коштів.
Щодо долученого ТОВ "Метінком" до матеріалів справи гарантійного листа від 26.09.2011, за підписом генерального директора ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" ОСОБА_4 , який за твердженням заявника, є письмовим доказом отримання грошових коштів у розмірі 8000000,00 дол. США від ОСОБА_1 , що в подальшому оформлено нотаріально посвідченим договором позики від 26 вересня 2011 року.
Зазначений лист був поданий на стадії апеляційного розгляду під час первісного розгляду судами грошових вимог ТОВ "Метінком" та не прийнятий судом апеляційної інстанції через порушення процесуального порядку подання доказів постановою суду від 09.12.2024, яка в подальшому скасована судом касаційної інстанції із направленням справи на новий розгляд.
На думку скаржників судом першої інстанції необґрунтовано залишено поза увагою вказаний лист під час нового розгляду справи, оскільки він є частиною матеріалів справи та учасники справи посилались на нього.
Судова колегія зазначає, що наявність цього листа не спростовує вищенаведені висновки щодо недостатності обґрунтування грошових вимог до боржника у справі про банкрутство (неплатоспроможність) самим лише договором позики та/або борговою розпискою (за наявності сумнівів).
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне надати оцінку гарантійному листу через призму належності та допустимості доказу.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до відповідно до статей 74, 76, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як визначено у частинах 1, 2, 4, 5 статті 91 Господарського процесуального кодексу України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Відповідно до частини 1 статті 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.
Згідно з частинами 1, 5, 7, 8 статті 1 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова. Порядок функціонування і застосування державної мови визначається виключно законом. Статус української мови як єдиної державної мови передбачає обов`язковість її використання на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування, а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначені цим Законом. Українська мова як єдина державна мова виконує функції мови міжетнічного спілкування, є гарантією захисту прав людини для кожного українського громадянина незалежно від його етнічного походження, а також є фактором єдності і національної безпеки України.
Відповідно до статті 14 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.
У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України "Про судоустрій і статус суддів".
Органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом (частина 6 статті 13 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної").
Відповідно до статті 10 Господарського процесуального кодексу України господарське судочинство в судах здійснюється державною мовою.
Суди забезпечують рівність прав учасників судового процесу за мовною ознакою.
Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.
Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відтак при зверненні до суду з позовною заявою або ж поданні відзиву, письмових пояснень, інших процесуальних документів, разом із документами, які виготовлені іноземною мовою, повинні бути подані належним чином засвідчені переклади на державну мову з метою забезпечення розуміння всіма учасниками судового процесу змісту поданих документів (такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 22.07.2025 у справі № 904/3505/23).
При цьому до письмових доказів, викладених недержавною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України "Про нотаріат". 
Суд враховує висновки, викладені в постановах від 12.03.2025 у справі № 910/20940/21 (910/19964/23), від 20.06.2019 у справі № 910/4473/17, від 18.09.2024 у справі № 751/1620/23, про те, що документи, складені на іноземній (російській) мові, без їх перекладу на українську мову не є належними та допустимими доказами, оскільки вони не оформлені в установленому законом порядку.
Отже, наданий ТОВ "Метінком" до матеріалів справи гарантійний лист від 26.09.2011 складений іноземною (російською) мовою, не містить засвідченого перекладу на державну мову, тобто не оформлений в установленому порядку. 
Поряд з цим, заявником не було обґрунтовано та не було доведено суду об`єктивну неможливість подання перекладу поданих документів, як доказів, українською мовою, що унеможливлює для суду оцінку таких документів як доказів у справі.
При цьому, наданий ТОВ "Метінком" до матеріалів справи під час даного апеляційного провадження засвідчений нотаріально переклад вказаного листа з російської мови (недержавної мови) на українську мову, здійснений 05.02.2026, тобто після ухвалення оскаржуваного судового рішення, не може бути прийнятий судом апеляційної інстанції у порядку, передбаченому статтею 269 ГПК України, незалежно від причин неподання стороною таких доказів, про що було зазначено вище в цій постанові під час вирішення клопотання заявника про долучення доказів.
З цих же підстав суд апеляційної інстанції відхиляє посилання ТОВ "Метінком" у відзиві на апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 12.02.2026 у справі №908/357/25 (постановлена після ухвалення судом оскаржуваного судового рішення), в якій за твердженням заявника, встановлено обставини, пов`язані з первинною документацією ТОВ "Метінком", інвентаризацією активів та дослідженням фінансової звітності, які підтверджують існування відповідної дебіторської заборгованості та пов`язаних зобов`язань боржника. 
До того ж, заявник у клопотанні про долучення доказів повідомив суд про те, що у межах провадження у справі №908/357/25 про банкрутство ТОВ "Метінком" кредитор ОСОБА_12 (як спадкоємець ОСОБА_10 ) подала заяву з грошовими вимогами до боржника, за результатами розгляду якої судом встановлено не лише формальне існування правочинів, але й реальність джерела коштів у ОСОБА_1 та ТОВ "Метінком", фактичну передачу позики ОСОБА_1 ОСОБА_22 , фактичне виконання грошового зобов`язання ТОВ "Метінком" за відступлення права вимоги, оплатність переходу права вимоги.
З приводу зазначених доводів суд апеляційної інстанції зазначає про те, що обставини щодо наявності грошових вимог іншої особи (у тому числі ОСОБА_10 ) до ТОВ "Метінком", що обґрунтовані виконанням іншою особою (повіреним) від імені та за рахунок довірителя (ТОВ "Метінком") договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012 шляхом здійснення оплати 8000000 доларів США, не наводились ТОВ "Метінком" під час первісного розгляду його заяви з кредиторськими вимогами до боржника, ні після направлення справи на новий розгляд із вказівкою про необхідність доведення/встановлення дотримання сторонами умов щодо відступлення права вимоги, зокрема, в частині оплатності договору. Такі обставини не зазначались в апеляційній скарзі.
Отже, суд апеляційної інстанції зазначає, що наведені ТОВ "Метінком" аргументи з цього приводу та посилання на встановлені обставини в ухвалі Господарського суду Запорізької області від 12.02.2026 у справі №908/357/25, взагалі не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості додаткових доказів на підтвердження оплатності договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012, оскільки такі дії не відповідають нормам процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.
Наведені висновки суду апеляційної інстанції щодо не прийняття до розгляду додаткових доказів на стадії перегляду справи в суді апеляційної інстанції узгоджуються зі сталою практикою Верховного Суду.
Водночас, такі обставини викликають в суду також сумніви щодо достовірності та реальності виникнення господарських зобов`язань за договорами уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012, укладеному між громадянином російської федерації ОСОБА_1 та ТОВ "Метінком", реєстровий номер 217, та відповідно уступки права вимоги за договором поруки від 26.09.2011, укладеному між ТОВ "Метінком" та громадянином російської федерації ОСОБА_1 , оскільки ТОВ "Метінком" як сторона таких договорів, заявник кредиторських вимог в даній справі та учасник в інших судових провадженнях з приводу вказаних договорів мав усвідомлювати необхідність надання відповідних доказів щодо здійснення оплати на підтвердження реальності цих зобов`язань.
Суд зазначає, що за умовами договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012 по договору безвідсоткової позики від 26.09.2011 первісний кредитор (громадянин російської федерації ОСОБА_1 ) передає новому кредитору (ТОВ "Метінком"), а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредитору, і стає кредитором за договором безвідсоткової позики від 26 вересня 2011 року між первісним кредитором і боржником (громадянином Ізраїлю Дукер Шмуєлем) (п.1); новий кредитор набуває право вимагати від боржника належного виконання зобов`язань: сплати боргу за договором безвідсоткової позики від 26 вересня 2011 року за вирахуванням повернутих сум зазначених в акті повернення грошових коштів (п.2); право вимоги засновано на договорі безвідсоткової позики від 26 вересня 2011 року. Сторони провели всі розрахунки за відступлення права вимоги (п.3).
Також відповідно до договору уступки права вимоги від 02.02.2012 по договору поруки від 26.09.2011 (громадянин російської федерації ОСОБА_1 ) передає новому кредитору (ТОВ "Метінком"), а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредитору, стає кредитором за договором поруки від 26 вересня 2011 року укладеного між первісним кредитором і поручителем (Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків-Москва") (п.1); новий кредитор набуває право вимагати від поручителя, яким є Торгівельно-комерційне Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків-Москва", ідентифікаційний код юридичної особи 14344275, належного виконання зобов`язань за договором позики, в якому боржником є громадянин Ізраїлю ОСОБА_7 , у разі порушення боржником сплати боргу за договором позики за вирахуванням повернутих сум зазначених в акті повернення грошових коштів (п.2); первісний кредитор втрачає право вимагати від поручителя належного виконання зобов`язань за договором поруки у разі порушення боржником сплати боргу за договором позики за вирахуванням повернутих сум зазначених в акті повернення грошових коштів (п.3); право вимоги засновано на договорі поруки. Сторони провели всі розрахунки до підписання цього договору.
Верховний Суд неодноразово вказував, що право вимоги може перейти лише у тому обсязі, який реально існував на момент уступки.
Так, умовами пункту 2 договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012 передбачено, що новий кредитор набуває право вимагати від боржника належного виконання зобов`язань, а саме - сплати заборгованості за договором безвідсоткової позики від 26 вересня 2011 року за вирахуванням повернутих сум зазначених в акті повернення грошових коштів. Аналогічні положення щодо права вимоги до поручителя в частині сплати боргу за вирахуванням повернутих сум зазначених в акті повернення грошових коштів містить договір уступки права вимоги від 02.02.2012 по договору поруки від 26.09.2011.
Отже, відповідно до пункту 2 договору уступки права вимоги (цесії), визначення обсягу переданого права вимоги безпосередньо пов`язується з актом повернення грошових коштів. Водночас, відсутність в матеріалах справи зазначеного акта та невстановлення конкретної суми заборгованості безпосередньо в тексті правочину унеможливлює встановлення фактичного розміру вимог, які були передані за цим договором, що позбавляє суд можливості достеменно встановити обсяг переданих прав.
Слід зазначити, що договір не містить умов щодо вартості (ціни) передання права вимоги, а заявником не надано належних та допустимих доказів виконання умов пункту 3 договору уступки права вимоги (цесії), а саме - доказів фактичної сплати грошових коштів за набуття права вимоги. Відсутність підтвердження здійснення розрахунків свідчить про недоведеність реальності господарської операції та ставить під сумнів сам факт переходу прав до нового кредитора.
Водночас, вимоги до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків-Москва", як поручителя за договором поруки, мають похідний (акцесорний) характер відносно основного зобов`язання боржника (фізичної особи ОСОБА_7 ), що прямо випливає з правової природи поруки.
Судова колегія зазначає, що розмір зобов`язання майнового поручителя визначається виходячи із дійсних на відповідний момент зобов`язань боржника (позичальника), які існують за основним зобов`язанням (договором позики), з урахуванням обсягу забезпечення за умовами забезпечувального договору, що, в свою чергу, зумовлює висновок про те, що розмір пред`явлених вимог до боржника - поручителя не може бути більшим за розмір вимог, які можуть бути пред`явлені до боржника за основним зобов`язанням.
Порука за своєю правовою природою є акцесорним (додатковим) зобов`язанням, існування та обсяг якого безпосередньо залежать від наявності, дійсності та визначеності основного зобов`язання. Відтак, поручитель може нести відповідальність виключно в межах фактично існуючого та належним чином доведеного боргу основного боржника.
Отже, недоведеність існування та розміру основного боргу, разом із недоведеністю переходу права вимоги до заявника, є самостійними та достатніми підставами для відмови у задоволенні вимог до поручителя. Акцесорний характер поруки виключає можливість стягнення будь-яких коштів з ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" (як поручителя) за відсутності належним чином встановленого, дійсного та визначеного основного зобов`язання.
Як вже зазначалось законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в цьому випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником; надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України).
Заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17.
Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано під час апеляційного перегляду, під час нового розгляду заяви ТОВ "Метінком" з грошовими вимогами до боржника, на протязі більше ніж півроку останнім не надано жодного первинного доказу в підтвердження заявлених грошових вимог до боржника на виконання приписів постанови Верховного суду від 24.04.2025 у цій справі.
Так, в матеріалах справи відсутні докази в обґрунтування вимог ТОВ "Метінком", зокрема доказів в підтвердження законного набуття вимог за вказаним договором кредитором - заявником та доказів в підтвердження виконання умов договору про відступлення права вимоги щодо оплати ТОВ "Метінком" набутого права вимоги, доказів в підтвердження реальності грошового зобов`язання у розмірі 8000000,00 дол. США, та дійсної передачі коштів у визначеному розмірі, доказів в підтвердження дотримання умов цільового використання отриманих грошових коштів, документального підтвердження джерел походження коштів наданих фізичною особою у позику фізичній особі та фінансової спроможності щодо надання такої позики позикодавцем, інших додаткових доказів наявності між кредитором (позикодавцем) та боржником (позичальником) зобов`язальних правовідносин за відповідним договором позики, тощо. 
Дослідивши вказані обставини у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та неспростованого заявником висновку про ненадання ТОВ "Метінком" достатньо доказів в підтвердження наявності зобов`язання Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва" в розмірі 8000000,00 дол. США, що на момент подання заяви в перерахунку в національну валюту України за курсом НБУ складало 292480000,00 грн, а тому такі вимоги правомірно повністю відхилені судом.
Щодо доводів апелянта – арбітражного керуючого Венської О.О., про обмеження її права на участь в судовому засіданні через не відкладення розгляду справи, судова колегія зазначає таке.
Відповідно до усталеної правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах 19.03.2024 у справі № 910/3016/23, від 08.11.2023 у справі № 922/854/23, від 01.12.2022 у справі № 910/14025/20 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
При цьому явка представників учасників справи судом першої інстанції обов`язковою не визнавалася.
У даному випадку скаржник був завчасно повідомлений про визначену дату судового засідання. До того ж, реалізував своє право на участь в усіх судових засіданнях в режимі відеоконференції по справі № 922/3921/21 (922/1371/22), про що було постановлено відповідну ухвалу суду від 19.09.2025. 
Розгляд справи неодноразово відкладався. Зокрема, у судовому засіданні 12.08.2025 відкладено розгляд заяви ТОВ "Метінком" з грошовими вимогами до боржника на 23.09.2025 (враховуючи клопотання розпорядника майна та ТОВ "Метінком"); 23.09.2025 у зв`язку з оголошеною повітряною тривогою по Харківській області та необхідністю перейти в укриття, судом оголошено перерву в судовому засіданні з розгляду грошових вимог ТОВ "Метінком" до 14.10.2025; в судовому засіданні 14.10.2025 судом задоволено клопотання розпорядника майна про відкладення розгляду заяви ТОВ "Метінком" у зв`язку з неможливістю взяти участь в судовому засіданні, обумовленою участю в іншому судовому засіданні, відкладено розгляд справи на 25.11.2025, в судовому засіданні 25.11.2025 задоволено клопотання розпорядника майна про відкладення розгляду заяви ТОВ "Метінком" з грошовими вимогами, розгляд заяви відкладено на 09.12.2025.
Заявниця вказує на те, що через перебування у відрядженні в Синельниківському районі Дніпропетровської області, де з 07:06 до 17:07 тривала повітряна тривога з активністю БпЛА та ракетних обстрілів, а також було тривале відключення електроенергії, арбітражний керуючий не мала можливості взяти участь у засіданні в режимі відеоконференції. Відповідне клопотання про відкладення було подано через систему "Електронний суд". Посилається на постанову Верховного Суду від 26.02.2025 у справі № 752/8937/24, згідно з якою суд має вирішити питання про відкладення розгляду справи, якщо на початок судового засідання триває повітряна тривога.
Судова колегія зазначає, що звертаючись до суду першої інстанції з черговим клопотанням про відкладення розгляду справи розпорядник майна не повідомив в своєму клопотанні щодо перебування у відрядженні в Синельниківському районі Дніпропетровської області, а лише зазначила про неможливість взяти участь в судовому засіданні у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги за її місцезнаходженням, що позбавило взагалі можливості суд перевірити його обґрунтованість. 
До того ж, відповідно до частин третьої та четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
При цьому Суд зазначає, що частиною п`ятою статті 197 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції.
Відтак, заявник, ініціюючи участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, мав виходити з того, що обраний ним спосіб реалізації процесуальних прав наразі об`єктивно пов`язаний із ризиком технічних збоїв та переривання зв`язку, який за приписами частини п`ятої статті 197 Господарського процесуального кодексу України покладається на учасника справи (його представника), що подав відповідну заяву.
За цих умов, з огляду на відому та передбачувану фактичну ситуацію у сфері енергопостачання й воєнні обставини, скаржник повинен був оцінити ймовірність неможливості проведення відеоконференції поза межами приміщення суду та вжити розумних заходів для мінімізації таких ризиків, усвідомлюючи, що наслідки їх реалізації, за відсутності втрати судом технічної можливості забезпечити відеоконференцію, не можуть бути покладені на суд.
Суд ураховує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Це право може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (рішення ЄСПЛ у справах "Мушта проти України", заява № 8863/06, п. 37; "Kreuz v. Poland", заява № 28249/95, п. 53; "Golder v. the United Kingdom", заява № 4451/70, п. 38, "Stanev v. Bulgaria", заява № 36760/06, п.п. 229-230).
Водночас ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що застосовані державою обмеження не можуть обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права. Більш того, обмеження входить у сферу застосування пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує "законну мету" і якщо відсутнє "пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою" (mutatis mutandis, рішення у справах "Ashingdane v. The United Kingdom", заява № 8225/78, п. 57; "Fayed v. The United Kingdom", заява № 17101/90, п. 65; "Markovic and Others v. Italy", заява № 1398/03, п.п. 100-102).
Аналізуючи наявність легітимної мети та розумність ступеня пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями у контексті відкладення розгляду справи, суд виходить із необхідності забезпечення балансу між правом особи на доступ до правосуддя та обов`язком суду розглянути справу у розумні строки. Зазначене відповідає як положенням статті 6 Конвенції, так і принципам ефективного судочинства, закріпленим у національному законодавстві.
Суд зазначає, що завчасне повідомлення про дату судового засідання забезпечило скаржнику можливість підготуватися до справи та реалізувати своє право на захист. У такий спосіб сама по собі неможливість взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції не може розцінюватися як обставина, що зобов`язувала суд автоматично відкласти розгляд. Тотожна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.02.2025 у справі № 904/5955/19.
За таких обставин заявник, проявляючи належну процесуальну обачність і сумлінність, міг і повинен був усвідомлювати потенційні ризики виникнення технічних проблем, а також можливі обмеження щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції з огляду на воєнну ситуацію. Ураховуючи зазначене, на розпорядника майна покладався обов`язок належним чином підготуватися до участі в судовому засіданні іншим способом, зокрема шляхом особистої явки, на випадок, якщо суд або заявник буде позбавлений можливості забезпечити розгляд справи в режимі відеоконференції, або шляхом залучення іншого представника.
При цьому, розпорядником майна не було також завчасно повідомлено суд про своє відрядження, який проявляючи належну процесуальну обачність, враховуючи фактичну ситуацію у сфері енергопостачання й воєнні обставини, міг передбачити обставини, що можуть завадити йому взяти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. 
Утім, відсутність у судовому засіданні особисто розпорядника майна боржника, поряд із наявністю у справі повідомлення розпорядника майна про результати розгляду кредиторських вимог, а також відхилення заяви про відкладення розгляду справи на іншу дату не вплинуло на можливість встановлення фактичних обставин справи, що стосувались обґрунтованості грошових вимог ТОВ "Метінком".
У світлі вищевикладеного суд доходить висновку, що дії місцевого господарського суду відповідали процесуальним нормам національного законодавства, були спрямовані на забезпечення ефективного та своєчасного судового розгляду, мали легітимну мету та відповідали принципу пропорційності, не призвели до порушення сутності права скаржника на доступ до правосуддя.
Про обов`язок суду забезпечити особі, яка звернулася за судовим захистом, право "бути почутою" шляхом належної оцінки судом доводів та аргументів такої особи, викладених в її заяві (скарзі), з метою реалізації основних принципів правосуддя, зокрема принципу змагальності, неодноразово і послідовно зазначала Велика Палата Верховного Суду в постановах від 22.11.2023 у справі № 2610/7240/2012, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 06.11.2018 у справі № 1326/1314/2012.
До того ж, скаржник реалізував своє право "бути почутим" у суді апеляційної інстанції. 
Таким чином, загальне посилання скаржника на те, що суд першої інстанції відхилив клопотання про відкладення розгляду справи жодним чином не вказує на наявність процесуальних порушень які б могли бути розцінені як підстава обов`язкового скасування оскарженого судового рішення.
Наведене свідчить, що доводи скаржників про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного судового рішення не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Щодо інших аргументів то вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України", § 58, рішення від 10.02.2010). Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам статті 236 ГПК України, а тому відсутні підстави для його скасування в оскаржуваній частині.
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг арбітражного керуючого Венської Оксани Олександрівни та ТОВ "МЕТІНКОМ" без задоволення, а ухвали Господарського суду Харківської області від 09.12.2025 у справі №922/3921/21 (922/1371/22) - без змін.
Оскільки апеляційні скарги залишені без задоволення, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на скаржників.
Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу арбітражного керуючого Венської Оксани Олександрівни залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНКОМ" залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Харківської області від 09.12.2025 у справі №922/3921/21 (922/1371/22) залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 20.04.2026.
Головуючий суддя Я.О. Білоусова
Суддя Н.О. Мартюхіна 
Суддя В.В. Лакіза