Номер провадження 2/754/4499/26
Справа №754/9696/25
РІШЕННЯ 
Іменем України

12 березня 2026 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Буша Н.Д.,
секретаря судових засідань Поліщук Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Російської Федерації в особі Міністерства Юстиції Російської Федерації, як орган цієї держави про відшкодування моральної шкоди,-, 
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернулась до суду від свого імені та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з РФ в особі представницького органу Міністерства юстиції РФ на свою користь та сина кожному відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 647 663,50 грн, що є еквівалентом 35 000 євро. 
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією РФ проти України. Позивач зазначає - моральна шкода завдана тим, що до 24 лютого 2022 року ОСОБА_1 зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_3 проживали і проживають по теперішній час в місті Києві. Проте з початком збройної агресії ситуація у місті загострювалась. У зв?язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кожного дня зазнають душевних страждань і принижень, переносять стрес і побоювання за свою безпеку, були порушені нормальні життєві зв?язки та погіршилися відносини з оточуючими людьми. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кожного дня вживають додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права. Міністерство розвитку громад і територій України затвердило наказом №376 від 28.02.2025 року перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Відповідний наказ розроблено на підставі пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 06 грудня 2022 року № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», пункту 8 Положення про Міністерство розвитку громад та територій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2015 року № 460 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2022 року № 1400). Відповідно до підпункту 2.11 пункту 2 розділу І зазначеного наказу вся територія міста Київ (UA80000000000093317) відноситься до території активних бойових дій, які тривали з 24.02.2022 року по 30.04.2022 року. Окрім того, Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України затвердило наказом №309 від 22.12.2022 року перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, який діяв до 28.02.2025 року. Відповідно до пункту 1.14 розділу І зазначеного наказу вся територія міста Києва була віднесена до території можливих бойових дій. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , тобто на території активних бойових дій. Таким чином реєстрація мешкання на даній території є беззаперечним доказом проживання позивача у епіцентрі військових/бойових дій, під час якого останній стає живим свідком вбивств, тілесних ушкоджень, знищення майна мирного населення тощо та чує, бачить військові постріли, бомбардування, вибухи пожежі, руйнування тощо. Відповідно до положень частини 3 статті 82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування, зважаючи на їх очевидність. Моральні страждання внаслідок стресу викликані через постійні повітряні тривоги та необіхність перебувати тривалий час в укритті, бомбардування об`єктів критичної інфраструктури, а також необхідність докладати додатковиї зусиль для організації свого життя, забезпечення безпеки та захисту порушених прав. Тому позивач звертається до суду з вказаним позовом.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 26.06.2025 року позовну заяву залишено бех руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.
08.07.2025 року на адресу суду від сторони позивача надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 31.07.2025 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання.
10.11.2025 року на адресу суду від сторони позивача надійшли додаткові пояснення у справі.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 28.01.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Сторона позивача у судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за її відсутності, підтримує заявлені вимоги в повному обсязі, просять позов задовольнити, не заперечують проти винесення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, відповідно до ст. 128 ЦПК України належним чином був повідомленим про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Згідно з ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією РФ проти України.
До 24 лютого 2022 року ОСОБА_1 зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані та проживають по теперішній час в місті Києві за адресою: АДРЕСА_2 .
Міністерство розвитку громад і територій України затвердило наказом № 376 від 28.02.2025 року перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Відповідний наказ розроблено на підставі пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 06 грудня 2022 року № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», пункту 8 Положення про Міністерство розвитку громад та територій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2015 року № 460 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2022 року № 1400).
Відповідно до підпункту 2.11 пункту 2 розділу І зазначеного наказу вся територія міста Київ (UA80000000000093317) відноситься до території активних бойових дій, які тривали з 24.02.2022 року по 30.04.2022 року. Окрім того, Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України затвердило наказом № 309 від 22.12.2022 року перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, який діяв до 28.02.2025 року. Відповідно до пункту 1.14 розділу І зазначеного наказу вся територія міста Києва була віднесена до території можливих бойових дій. 
Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Доказами згідно з ч. 1 ст.76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією.
Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум (п.1, 2), Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі 01 серпня 1975 року, договори укладені між Україною та Росією, в т.ч. про українсько-російський державний кордон, РФ вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих статті 2 Статуту ООН.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п.п. 15 п. 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення.
Починаючи з 2014 року, РФ чинить збройну агресію проти України.
24 лютого 2022 року розпочалось повномасштабне вторгнення РФ на території України, у зв`язку з чим Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який на підставі Указів Президента України неодноразово продовжувався та діє на даний час.
Зазначені обставини є загальновідомими та ніким не оспорюються, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України.
02 березня 2022 року збройну агресію РФ проти України у резолюції ES-11/1 «Агресія проти України» визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від Російської Федерації негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей.
16 березня 2022 року Міжнародний суд ООН у міждержавній справі України проти Росії ухвалив рішення про вжиття тимчасових заходів, згідно з яким визначив, що Російська Федерація має негайно зупинити воєнні дії, які вона розпочала на території України 24 лютого 2022 року.
14 квітня 2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами Російської Федерації та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні», схваленої згідно з постановою Верховної Ради України № 2188-IX).
27 квітня 2022 року Парламентська асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії Російської Федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія РФ проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни.
Відповідно із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 року у справі № 490/9551/19 (провадження № 61-19853св21) з огляду на те, що починаючи з 2014 року, загальновідомим є той факт, що РФ чинить збройну агресію проти України, то у категорії справ про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю, завданої внаслідок збройної агресії РФ на території України, іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ. Дії іноземної держави вийшли за межі своїх суверенних прав, оскільки будь-яка іноземна держава не має права втручатися шляхом збройної агресії в іншу країну.
Вирішуючи вимоги позивачів про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, суд виходить із такого.
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ВС звертає увагу, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала особа, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).
Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі №686/13212/19.
У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ВС звертає увагу, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Суд зауважує, що в результаті збройної агресії РФ проти України, позивачі зазнали моральних страждань. Моральна шкода виявилась у погіршенні емоційного, психологічного та матеріального стану та продовжує завдавати чималих моральних страждань.
Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.
Разом з тим, з огляду на мету інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.
Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд вважає встановленим факт того, що позивачам внаслідок збройної агресії РФ проти України завдано моральної шкоди. Через збройну агресію РФ проки України сторона позивача зазнала і продовжує зазнавати невгамовного душевного болю і моральних страждань, а тому суд дійшов висновку, що справедливою сумою компенсації моральних страждань кожного з позивачів буде 1 647 663,50 грн, що є еквівалентом 35 000 євро.
Зважаючи на те, що позивачі згідно приписів п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору при зверненні до суду, а також враховуючи розмір задоволених позовних вимог, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 15 140,00 грн. 
Керуючись ст.ст. 2-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації, як орган цієї держави про відшкодування моральної шкоди - задовольнити. 
Стягнути з Держави Російська Федерація (місцезнаходження: вул. Житня, будинок 14, будівля 1, м. Москва, Російська Федерація) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) відшкодування моральної шкоди у розмірі 35 000 євро, що є еквівалентом 1 647 663,50 грн.
Стягнути з Держави Російська Федерація (місцезнаходження: вул. Житня, будинок 14, будівля 1, м. Москва, Російська Федерація) на користь неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) відшкодування моральної шкоди у розмірі 35 000 євро, що є еквівалентом 1 647 663,50 грн.
Стягнути з Держави Російська Федерація (місцезнаходження: вул. Житня, будинок 14, будівля 1, м. Москва, Російська Федерація) на користь Держави Україна судовий збір у розмірі 15 140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок гривень 00 копійок).
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подачі апеляційної скарги.
Дата складення рішення суду 24.03.2025 року.

Суддя      Буша Н.Д.