Справа № 530/1123/25
2/530/101/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А І Н И

15.04.2026 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Ситник О.В., за участю секретаря Бедюх Н.І. розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, в місті Зіньків Полтавської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ВІН ФІНАНС " до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором , -
в с т а н о в и в: 
Товариство з обмеженою відповідальністю “ВІН ФІНАНС " звернулося до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява ,яка була подана до суду 06.06.2025 року та вподальшому уточнена мотивована тим, що 02.08.2018 між ТОВ «Авентус Україна » та ОСОБА_2 укладено договір про надання фінансового кредиту № 251224, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна » надав відповідачу позику у сумі 7000 грн., яку перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом ,відповідач свої зобов’ язання належним чином не виконала внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 23020,86 грн, яка складається 17590,00 грн заборгованість за кредитним договором № 251224 від 02.08.2018 року, 1584,55 грн сума збитків з урахуванням 3% річних,3846,31 грн – сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань. 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна » та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна » відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права грошової вимоги до боржників за договором про надання фінансового кредиту № 251224 від 02.08.2018 року, укладеним між ТОВ «Авентус Україна » та ОСОБА_1 .. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» наділено правом грошової вимоги до відповідача. 25.07.2024 на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» протоколом № 1706 було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з позичальника відповідно до розрахунку заборгованості становить 23020,86 грн. Зобов`язання по видачі кредиту шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача виконане, однак позичальник кредит не погашає, а тому позивач звернувся з позовом до суду та просив ухвалити рішення яким поновити строк позовної давності для подання позову ,стягнути 23020,86 грн заборгованості ,судовий збір та витрати на правову допомогу. 
Відповідно до ч. 4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою суду від 05.11.2025 року прийнято справу до провадження судді Ситник О.В., відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
09.12.2025 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позов в якому вона посилається на те, що не укладала з ТОВ “Авентус Україна” та ТОВ “Він фінанс” жодного кредитного договору в тому числі договору № 251224 від 02.08.2018 року ,жодного підтвердження надання нею згоди на укладення договору в тому числі шляхом введення одноразового СМС коду чи іншої форми підпису не існує. Факт відправки коду на номер телефону не є доказом того що саме ОСОБА_1 його отримала та використовувала. Позивач не надає логів системи ,IP-адреси ,геолокації або будь яких технічних даних які б підтверджували, що саме нею і з її пристрою було підписано договір. Згідно з п.1.2.1 договору фіксована процентна ставка становить 1,26 % щодня ,що еквівалентно 459,9% річних, така ставка значно перевищує граничний рівень встановлений НБУ відповідно до ЗУ “Про споживче кредитування”. Кабальна умова автоматичної пролонгації, умова про автоматичне продовження договору на 30 днів при сплаті лише процентів 1701 грн за умови що залишок тіла кредиту не менше 400 грн фактично утримує позичальника у “борговій пастці” ,роблячи неможливим повне погашення основного боргу звичайним способом, це свідчить про зловживання правом з боку кредитора. Одностороннє право кредитора на підвищення ставки суперечить вимогам ст.627 ЦК України та принципу рівності сторін у договорі. Непропорційно високі та незаконні санкції призводять до катастрофічного зростання боргу . Неправомірна база для розрахунку. Усі розрахунки позивач будує на сумі 17590 грн, яка сама по собі є результатом нібито нарахувань за умовами оспорюваного договору . Позивач веде розрахунок інфляційних втрат та 3% річних з 23.02.2019 року ,однак згідно з доданим ним же договором термін повернення кредиту закінчується 01.09.2018 року, позивачем не обгрунтовано чому саме 23.02.2019 року обрано як дату початку прострочення для цих розрахунків. Крім цього існують розбіжності у сумах наданого кредиту, у позові позивачем зазначено, що ОСОБА_1 нібито отримала 7000 грн однак у поданому розрахунку сума основного боргу становить 4500 грн, відсутні докази про будь-який перерахунок грошових коштів. Вона не мала ніяких договірних відносин з ТОВ “Авентус Україна” та ТОВ “Він фінанс” ,крім цього за договором № 251224 строк виконання 30 днів ,строк виконання закінчився 01.09.2018 року ,позовна давність розпочалася 02.09.2018 року і закінчилася 02.09.2021 року ,позов подано у червні 2025 року ,тобто через 4 роки після закінчення строку давності. З моменту закінчення строку давності 02.09.2021 року до початку воєнного стану 24.02.2022 року пройшло півроку ,позивач міг вчасно звернутися до суду. Позивач посилається на договір факторингу від 12.04.2018 року проте кредитний договір укладено 02.08.2018 року тобто пізніше . Додаткова угода від 18.02.2019 року яка передбачає переуступку ,взагалі відсутня. У наданій позивачем виписці Укрпошти замовник “Діджи Фінанс” ,але назва вже змінена ТОВ “Він фінанс” ( список № 040625 від 04.06.2025 року ,код 121018758),проте жодного листа ОСОБА_1 не отримувала . Враховуючи зазначене просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі за безпідставністю. 
Представник позивача ТОВ “ ВІН Фінанс” у судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив про розгляд справи за відсутності представника.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду відзив, позовні вимоги не визнала.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне:
Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною 1 ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що 02.08.2018 між ТОВ «Авентус Україна » та ОСОБА_2 укладено договір про надання фінансового кредиту № 251224, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна » надав відповідачу позику у сумі 7000 грн., яку перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом ,відповідач свої зобов’ язання належним чином не виконала внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 23020,86 грн, яка складається 17590,00 грн заборгованість за кредитним договором № 251224 від 02.08.2018 року, 1584,55 грн сума збитків з урахуванням 3% річних,3846,31 грн – сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань.
12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна » та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ ТОВ «Авентус Україна » відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права грошової вимоги до боржників за договором про надання фінансового кредиту № 251224 від 02.08.2018 року, укладеним між ТОВ «Авентус Україна » та ОСОБА_1 . Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» наділено правом грошової вимоги до відповідача.
25.07.2024 на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» протоколом № 1706 було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС».
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 за договором № 251224 від 02.08.2018 року становить 23020,86 грн, яка складається 17590,00 грн заборгованість за кредитним договором № 251224 від 02.08.2018 року, 1584,55 грн сума збитків з урахуванням 3% річних,3846,31 грн – сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
Договір № 251224 від 02.08.2018 року підписаний електронним цифровим підписом відповідача, відтворений шляхом використання ним одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і надісланий на номер мобільного телефону відповідача. У цьому випадку правовідносини між сторонами стосуються виконання договору кредиту в електронному вигляді в інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора.
Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст.530 ЦК України у разі встановлення у зобов`язанні строку (терміну) його виконання, таке зобов`язання підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд погоджується з доводами відповідача та приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про надання ОСОБА_1 кредитних коштів за договором № 251224 від 02.08.2018 року, перерахування їх на банківський рахунок відповідача, а отже і про порушення нею зобов`язань з їх повернення, сплати відсотків, штрафів, комісії, інфляційних втрат. Графік розрахунків (а.с. 24) не може підтверджувати надання кредитних коштів відповідачу, оскільки він складений самим первісним кредитором і згідно якого достовірно не вбачається такий факт. Будь-яких інших доказів про надання кредитних коштів відповідачу, перерахування їх на її банківський рахунок, матеріали справи не містять. Також суд звертає увагу й на те, що матеріали даної цивільної справи не містять доказів погодження сторонами умов кредитного договору.
Відповідно до положень ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
У статті 1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року №352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
В своєму позові позивач в обґрунтування правових підстав посилався на положення ст.ст. 514 ЦК України.
Суд враховує, що за приписами чинного законодавства відступлення права вимоги за договорами відступлення права вимоги, договорами факторингу, може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав або вимоги, що може виникнути в майбутньому на підставі, в даному випадку, існуючого кредитного договору на момент укладення договорів факторингу.
З матеріалів справи вбачається, що договір факторингу №1, за яким згідно доводів позовної заяви відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором №251224 від 02.08.2018, було укладено між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» 12.04.2018, тобто за чотири місяці до укладення кредитного договору між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 ..
Вказане свідчить про те, що предметом останнього на момент його укладення не могло бути право будь-якої вимоги за неіснуючим на той час кредитним договором № 251224 від 02.08.2018.
Позивачем зазначено, що відступлення права за кредитним договором № 251224 від 02.08.2018 від ТОВ «Авентус Україна» на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» згідно додаткової угоди №12 до договору факторингу №1 від 12.04.2018 підтверджується реєстром прав вимоги №13 від 18.02.2019 ( а.с.28). Утім, позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за даним договором факторингу.
З урахуванням вищезазначеного, оскільки позивачем не було набуто у передбачений законом спосіб право вимоги за кредитним договором № 251224 від 02.08.2018 року , в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за цим договором з відповідача ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Позивачем не виконано свій процесуальний обов`язок, не доведено факт видачі кредитних коштів відповідачу та погодження істотних умов кредитного договору між сторонами. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані, не підтверджені належними, достовірними та достатніми доказами, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.
Щодо позовної давності до наведених вимог, суд, ураховуючи необґрунтованість позову, вважає, що відповідні підстави для вирішення цього питання.
Згідно ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких віднесено і витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу, покладаються на позивача.
Керуючись ст. 525, 526, 536, 625, 626, 1046-1050, 1054 ЦК України, ст. 2, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 141, 142, 258, 259, 263-265, 273, 280-283, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “ВІН ФІНАНС " до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 251224 від 02.08.2018 року  – відмовити в повному обсязі.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Зіньківського районного суду 
Полтавської області Ситник О.В.