Справа № 473/6358/25

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України

"10" лютого 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Ліхачової А.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ
у грудні 2025 року Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2  про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 39727,55 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15 лютого 2022 року між АТ «Альфа-Банк (правонаступником якого є позивач) та відповідачкою був укладений кредитний договір №501432755, відповідно до якого банк зобов`язався надати та надав останній кредит у розмірі 17000,00 грн зі строком користування протягом 30 місяців, а відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами повертати кредит згідно узгодженого сторонами графіку, повернувши його в повному обсязі до 15 серпня 2024 року, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 19,99 % річних від суми заборгованості та комісію за обслуговування (управління) кредиту в розмірі 1,95 % від суми кредиту.
Проте позичальниця умови договору належним чином не виконала, в зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 39727,55 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 17000,00 грн, заборгованість за процентами в розмірі 10462,05 грн, заборгованість за комісією за обслуговування кредиту в розмірі 12265,50 грн.
Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки в повному обсязі.
В судове засідання представник позивача не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, судом відповідно до ч.ч. 7,8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи за місцем її реєстрації, причину неявки суду не повідомила.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача в окремій заяві не заперечував проти такого порядку вирішення спору.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема суд встановив, що 15 лютого 2022 року між АТ «Альфа-Банк (правонаступником якого є позивач) та відповідачкою була укладена Угода про надання споживчого кредиту №501432755, яка складається з підписаних сторонами Оферти на укладення Угоди про надання споживчого кредиту №501432755, Акцепту пропозиції на укладення Угоди про надання споживчого кредиту №501432755, Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту від 15 лютого 2022 року.
Згідно умов договору банк зобов`язався надати та надав відповідачці кредит у розмірі 17000,00 грн зі строком користування протягом 30 місяців, а відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами повертати кредит згідно узгодженого сторонами графіку, повернувши його в повному обсязі до 15 серпня 2024 року, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 19,99 % річних від суми заборгованості та комісію за обслуговування (управління) кредиту в розмірі 1,95 % від суми кредиту.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Ч. 1ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
При цьому згідно ч. 1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).
Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
З матеріалів справи вбачається, що сторони з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» уклали між собою кредитний договір в електронній формі, узгодили у ньому усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальниця підписала договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Таким чином між сторонами виникли кредитні правовідносини, а також відповідні права та обов`язки.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст.ст.611,612,623-625,1049,1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема, повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.
Наявною в матеріалах справи копією меморіального ордеру № 938486369 від 15 лютого 2022 року підтверджено перерахування коштів за договором у розмірі 17000,00 грн на банківський рахунок позичальниці, що підтверджує повне виконання кредитодавцем своїх зобов`язань за кредитним договором.
У той же час, матеріали справи не містять доказів, що позичальниця виконувала свої зобов`язання за кредитним договором.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість за кредитним договором становить 39727,55 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 17000,00 грн, заборгованість за процентами в розмірі 10462,05 грн, заборгованість за комісією за обслуговування кредиту в розмірі 12265,50 грн.
Проте суд не в повній мірі погоджується з таким розрахунком у зв`язку з наступним.
Як зазначалося вище, сторони погодили строк кредитування за договором до 15 серпня 2024 року. Однак позивач здійснював нарахування позичальниці процентів за користування кредитом, у тому числі й поза межами встановленого строку кредитування, а саме до 15 березня 2025 року.
Разом з тим, у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
За встановленого, нарахування процентів поза межами строку кредитування, тобто після 15 серпня 2024 року не відповідає умовам договору, а тому нараховані в якості договірних проценти за вказаний період не підлягають стягненню, як такі, що нараховані поза межами визначеного договором строку користування кредитом. 
Відповідно до ч. 3 ст.1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Згідно п. 11 ч. 1ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Ч. 2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено можливість встановлення кредитодавцем у межах споживчого кредитування додаткових комісій, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, які включаються до загальних витрат за споживчим кредитом.
Водночас, згідно ч. 1ст.11 Закону України «Про споживче кредитування»(в редакції на час укладення договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч. 5ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»).
Як убачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимогу щодо стягнення комісії як щомісячної плати за обслуговування кредиту. Тобто позивач фактично встановив сплату комісії, не зазначивши за які саме послуги ця комісія має сплачуватись позичальницею. Жодних доказів вчинення будь-яких дій в якості послуг на користь позичальниці, матеріали справи не містять, і тому ця умова є нікчемною умовою договору, внаслідок чого сума нарахованої комісії не може бути стягнута на вимогу кредитора з позичальниці.
Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 6 вересня 2017 року по справі №6-2071цс16, та висновками Верховного Суду у постанові від 20 лютого 2019 року, зроблених під час розгляду справи 666/4957/15-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року при розгляді справи №363/1834/17, де визначено, що комісія, яка нараховується банком є послугою з обслуговування кредиту, а тому не підлягає стягненню на користь кредитора при наданні позичальнику коштів на придбання споживчої продукції.
За наведених обставин вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості, яка хоча і погоджена з позичальницею, але за своєю нікчемністю не підлягає задоволенню.
Таким чином, з огляду на викладене, з відповідачки на користь позивача належить до стягнення заборгованість за договором у розмірі 25484,56 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 17000,00 грн, заборгованість за процентами в розмірі 8484,56 грн (згідно наданого позивачем розрахунку станом на 15 серпня 2024 року).
Згідно ч.1ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати (судовий збір) у розмірі 1550,34 грн (пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 64 %).
Проте, не підлягають стягненню витрати на правничу допомогу, виходячи з наступного.
Так, відповідно до ч.ч.2-5 ст.137 ЦПК України витрати на правничу допомогу складаються з гонорару адвоката за представництво в суді; іншої правничої допомоги, пов`язаної зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збору доказів тощо; вартості послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Між тим на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду лише копію договору про надання послуг № 1006 від 28 січня 2025 року, укладеного між АТ «СЕНС БАНК» та Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс». Будь-яких документів, що підтверджують надання правничої допомоги по вказаній цивільній справі, матеріали справи не містять.
Керуючись ст.ст.12,13,76-83,141,259,263-265,280-282,289 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ
позовні вимоги Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», місцезнаходження:місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 100, ідентифікаційний код 23494714, заборгованість за Угодою про надання споживчого кредиту №501432755 від 15 лютого 2022 року в розмірі 25484,56 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 17000,00 грн, заборгованість за процентами в розмірі 8484,56 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», місцезнаходження:місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 100, ідентифікаційний код 23494714, судовий збір у розмірі 1550,34 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідачки, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя         Л.В. Лузан