Справа № 716/2292/25 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.02.2026 м. Заставна
Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючої судді – Сірик І.С. 
за участю секретаря – Барабащук О.А. 
позивача- ОСОБА_1 
представника позивача- ОСОБА_2 
відповідача – ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Заставна цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину, 

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину. В обґрунтування позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 . За час свого життя ОСОБА_4 заповіту не складав. Спадкоємцями його майна за законом є вона та їхні діти: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 . Проте син ОСОБА_3 написав заяву про відмову від прийняття спадщини належної йому частки спадкового майна після смерті батька, а син ОСОБА_5 , хоча був зареєстрований за однією адресою із спадкодавцем, на час смерті із ОСОБА_4 разом з ним на час відкриття спадщини не проживав. ІНФОРМАЦІЯ_2 у Федеративній Республіці Німеччина в м. Берлін помер. Вказує, що на виконання вимог ст. 1269 ЦК України звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно чоловіка. За її заявою заведено спадкову справу. Однак при вивченні поданих нею документів нотаріус їй вказала, що видасть свідоцтво про право на спадщину за законом тільки на половину спадкового майна, тільки у разі встановлення факту в судовому порядку не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину, а саме спадкоємцем ОСОБА_5 . Саме тому, вона змушена звернутись до суду із даним позовом.
В судовому засіданні позивач та представник позивача, заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Крім того вказала, що за адресою іі проживання були зареєстровані члени її сім`ї, вона її чоловік, та двоє синів. На момент смерті чоловіка син ОСОБА_6 перебував за кордоном, де ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Його тіло доставили в Україну, та вона здійснювала поховання сина. Покійний син був розлучений та має двох неповнолітніх дітей. В 2014 році він виїхав за кордон на заробітки та не повертався. 
Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Суду пояснив, що його брат ОСОБА_5 з 2014 в Україні не проживав, перебував у Берліні. Жодного разу з 2014 в Україну не повертався. Сім`ї не мав, так як був розлучений. Зазначив, що виїхав за кордон на заробітки, оскільки змушений сплачувати аліменти на утримання дітей, та в Україні не вистачало заробітків. 
Свідок ОСОБА_7 , в судовому засіданні вказала, що знає сторін з 17 років, являється їх сусідкою. Позивачка проживала разом з чоловіком та синами. ОСОБА_5 після розлучення виїхав за кордон. Додому не повертався близько 12 років. Коли був одружений, проживав у дружини в с.Погорілівка. На момент смерті батька ОСОБА_4 з ним проживали його дружина та син ОСОБА_8 . 
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні вказала, що є односельчанка сторін. Знає що у позивачки було 2 синів. Старший син ОСОБА_6 тривалий час проживав за кордоном де в 2025 помер і його тіло транспортували в Україну, де мати його похоронила. На момент смерті ОСОБА_4 з ним проживала його дружина та молодший син. 
Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновків про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від 23.12.2024 (а.с.7).
На час його смерті разом з ним в одному будинку проживали та були зареєстровані: дружина ОСОБА_1 , сини: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 . Наведене вбачається із довідки №31 від 04.03.2025 виданої Вікнянською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області ( а.с.8). 
На день смерті ОСОБА_10 йому належала земельна ділянка площею 1,18 га з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Митківської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області , на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №199052.
У відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України позивач ОСОБА_11 , відповідач ОСОБА_3 , а також ОСОБА_5 вважаються такими, що спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли, оскільки на день смерті були зареєстровані за однією адресою та проживали разом із спадкодавцем. 
Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 . За її заявою приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Чернівецької області Малітовською Т.М. заведено спадкову справу №86/2025. Наведене підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №81261841 від 22.05.2025 (а.с.20). 
Відповідач ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , що підтверджується заявою, яка міститься в Спадковій справі №86/2025, заведеній щодо майна померлого ОСОБА_4 .
Щодо позовних вимог про встановлення факту не проживання ОСОБА_5 разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини та визнання ОСОБА_5 таким, що не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 суд зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином порушуються (зачіпаються) його права та законні інтереси, а суд має - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Об`днаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року у справі №910/12787/17).
ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом про встановлення факту непроживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання ОСОБА_5 такими, що не прийняв спадщину, посилалась на те, що вона, як спадкоємець за законом першої черги після смерті чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , бажала прийняти спадщину на все майно, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак її в усному порядку повідомили, що на момент смерті спадкодавця ОСОБА_4 , разом з ним були зареєстровані крім позивачки, сини померлого ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , які відповідно до ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину. Однак ОСОБА_3 написав заяву про відмову від спадщини. Тому нотаріусом було запропоновано ОСОБА_1 звернутися до суду з позовом для вирішення спору.
Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).
Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини(частина перша статті 1270 ЦК України).
При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, склад спадкового майна, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Виходячи зі змісту позову, позивач фактично намагається довести своє право на спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважаючи себе єдиною спадкоємицею першої черги після смерті останнього, яка звернувшись до нотаріальної контори прийняла спадщину у встановленому законом порядку. При цьому, існують перешкоди в оформленні спадкових справ у нотаріальному порядку.
Перелік судових способів захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою статті 16 ЦК України.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорювані відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, такі від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року, у справі №569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц, від 15 вересня 2020 року у справі №469/1044/17, від 26 липня 2023 року у справі №641/3893/20).
Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.
Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України позивач викладає свої вимоги щодо предмета позову та їх обґрунтування.
Предмет позову - це конкретна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, заявлена через суд.
Підстава позову - це юридичні факти(фактична підстава) і норми права (юридична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача.
Предметом позову ОСОБА_1 визначила вимогу про встановлення факту не проживання ОСОБА_5 із спадкодавцем на час відкриття спадщини та неприйняття ним спадщини після смерті батька.
Отже, предметом заявлених вимог є встановлення факту, що має юридичне значення, з метою належного оформлення ОСОБА_1 спадщини після смерті чоловіка.
Однак, виходячи зі змісту позовних вимог, позивач фактично намагається довести те, що лише вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка.
Ураховуючи викладене, заявлені в цій справі позовні вимоги про встановлення факту не проживання відповідача із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання та визнання його таким, що не прийняв спадщину, не відповідають належному способу захисту. Оскільки він не відновлює будь-яких порушених прав та інтересів позивачки і не узгоджується із положеннями статті 16 ЦК України.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 26 липня 2023 року у справі № 641/3893/20 та від 02 квітня 2025 року у справі № 751/344/23, від 26.02.2025 року у справі № 496/476/22.
Факти, про які позивач просить ухвалити рішення у цій справі щодо постійного не проживання ОСОБА_5 із спадкодавцем та визнання особи таким, що не прийняв спадщину, підлягають встановленню при розгляді позову про визнання права власності на спадщину.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19, від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18).
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. 
На підставі ст.ст.15, 16, 1216, 1217, 1218, 1220, 1235, 1258, 1261, 1268, 1269, 1297 ЦК України та керуючись ст. ст. 13, 200, 206, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду до Чернівецького апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи :
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Представник позивача: Павчук Святослав Іванович, адреса АДРЕСА_2 , ордер серії СЕ № 1129091 від 29.12.2025. 
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 . 

Суддя Сірик І.С.