П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/13566/25	

Суддя першої інстанції - Біоносенко В. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Дегтярьової С.В.,
суддів – Крусяна А.В., Яковлєва О.В.,
розглянув в порядку письмового провадження у місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року у справі №400/13566/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області з вимогами визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21 жовтня 2025 року №818395-24/14-06 (форма МПЗФ), яким нараховано суму податкового зобов`язання (позитивне значення різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання та загальною сумою сплачених податків та зборів) на загальну суму 7931,50 гривень.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року позовні вимоги задоволено.
Відповідач не погодився із судовим рішенням та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , Миколаївським окружним адміністративним судому спір розглянуто без дослідження в повному обсязі обставин справи та норм чинного законодавства.
Головне управління Державної податкової служби у Миколаївській області просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
ОСОБА_1 у відзиві просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року - без змін.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року у справі №400/13566/25.
03 березня 2026 року матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
20 березня 2026 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Колегія суддів перевірила матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, та дійшла висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 володіє на праві приватної власності земельною ділянкою з кадастровим номером 1220383300:01:004:0050 площею 7,33 га, рілля, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кам`янської сільської ради, Апостолівського району, Дніпропетровської області.
11 березня 2024 року ОСОБА_1 передав зазначену земельну ділянку в оренду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 строком на 15 років.
03 квітня 2024 року зазначений договір був зареєстрований в Державному реєстрів речових прав.
Відповідно до витягу №НВ-9932678972024 нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 172100,37 гривень.
В жовтні 2025 року Головне управління ДПС у Миколаївській області провело обрахунок мінімального податкового зобов`язання за зазначену земельну ділянку та визначала її у розмірі 10262 гривень.
Зазначений розмір було обраховано шляхом помноження 7,33 га на 1400 гривень, передбачених п.74 підрозділу10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.
З врахуванням тієї обставини, що у позивача на особовому рахунку була наявна переплата у розмірі 2330,5 гривень, остаточну суму грошового зобов`язання контролюючим органом визначено в розмірі 7931,50 гривень.
21 жовтня 2025 року уповноваженою особою Головного управління ДПС у Миколаївській області прийняте податкове повідомлення-рішення №818395-24/14-06 про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання з мінімального податкового зобов`язання щодо земельної ділянки в розмірі 7931,50 гривень.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).
Відповідно до п.14.1.114-2. ст.14 ПК України, мінімальне податкове зобов`язання - мінімальна величина податкового зобов`язання із сплати податків, зборів, платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, пов`язаних з виробництвом та реалізацією власної сільськогосподарської продукції та/або з власністю та/або користуванням (орендою, суборендою, емфітевзисом, постійним користуванням) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь, розрахована відповідно до цього Кодексу. Сума мінімальних податкових зобов`язань, визначених щодо кожної із земельних ділянок, право користування якими належить одній юридичній або фізичній особі, у тому числі фізичній особі - підприємцю, є загальним мінімальним податковим зобов`язанням.
Відповідно до 38-1.1.1. ст.38 ПК України, мінімальне податкове зобов`язання (МПЗ) щодо земельної ділянки, нормативна грошова оцінка якої проведена, обчислюється за формулою:
МПЗ = НГОд x К x М/12,
де:
МПЗ - мінімальне податкове зобов`язання;
НГОд - нормативна грошова оцінка відповідної земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом для справляння плати за землю;
К - коефіцієнт, який становить 0,05;
М - кількість календарних місяців, протягом яких земельна ділянка перебуває у власності, оренді, користуванні на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) платника податків.
Відповідно до п.38-1.1.4. ст.38 ПК України, мінімальне податкове зобов`язання визначається за період володіння (користування) земельною ділянкою, який припадає на відповідний податковий (звітний) рік.
Відповідно до п.38-1.4. ст.38 ПК України, у разі переходу права власності або права користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди, на земельну ділянку, віднесену до сільськогосподарських угідь, від одного власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) до іншого власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) протягом календарного року та за умови державної реєстрації такого права відповідно до законодавства, мінімальне податкове зобов`язання щодо такої земельної ділянки визначається для попереднього власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) за період з 1 січня такого календарного року до початку місяця, в якому припинилося право власності на таку земельну ділянку, або в якому така земельна ділянка передана в користування (оренду, суборенду, емфітевзис), а для нового власника, орендаря або користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) - починаючи з місяця, в якому він набув право власності або право користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди на таку земельну ділянку, та враховується у складі загального мінімального податкового зобов`язання кожного з таких власників або користувачів.
У разі відсутності державної реєстрації переходу права власності або права користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди, на земельну ділянку, віднесену до сільськогосподарських угідь, від одного власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) до іншого власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) протягом календарного року мінімальне податкове зобов`язання щодо такої земельної ділянки визначається для попереднього власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) на загальних підставах за податковий (звітний) рік.
Відповідно до п.74 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, встановлено, що при визначенні мінімального податкового зобов`язання у період з 1 січня 2024 року по 31 грудня року, у якому буде припинено або скасовано воєнний стан, введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, сума мінімального податкового зобов`язання, визначена відповідно до підпунктів 38-1.1.1 і 38-1.1.2 статті 38-1 цього Кодексу, не може становити менше 700 гривень з 1 гектара, а для земельних ділянок, у площі яких частка ріллі становить не менше 50 відсотків, - 1400 гривень з 1 гектара.
Діючий ПК України містить два положення про визначення розміру мінімального податкового зобов`язання щодо земельної ділянки: 1) передбачене ст.38-1 ПК України, яке обраховується в залежності від розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки; 2) тимчасове, передбачене п.74 Перехідні положення ПК України, яке обраховується від сталого розміру 1400 гривень за га.
Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що розмір мінімального податкового зобов`язання, незалежного від того, за яким алгоритмом його обраховувати повинна визначатися з урахуванням кількості місяців, протягом яких користувався (володів) платник податків цією земельної ділянкою протягом поточного року.
Оскільки позивач використовував земельну ділянку два місяці в 2024 році, за рахунок суми сплачених податків у податковому періоді в розмірі 2330,50 грн, підстави для нарахування позивачеві мінімального податкового зобов`язання відсутні.
При цьому колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо правильності його обрахунку, оскільки контролюючий орган не врахував положення пункту 38-1.4 ст. 38 ПК України, якими прямо передбачено пропорційний розподіл зобов`язання залежно від періоду користування земельною ділянкою.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для задоволення адміністративного позову. 
Суд першої інстанції повно та всебічно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку зібраним доказам та правильно визначив правову природу спірних правовідносин, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не є підставою для скасування чи зміни рішення суду.
За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Керуючись статтями 2, 5, 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню. 
Повний текст судового рішення складений 21 квітня 2026 року.

Суддя доповідач С.В. Дегтярьова

Судді А.В. Крусян

О.В. Яковлєв