Справа № 466/8456/24 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є 
Провадження № 22-ц/811/2726/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 лютого 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Підлужного В.І. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 27 червня 2025 року, - 
ВСТАНОВИВ:

у серпні 2025 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що судовим наказом Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/2 від всіх видів заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 липня 2019 року. Постановою державного виконавця Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі ЗМУМЮ (м.Львів) від 06.11.2029 року відкрито виконавче провадження №60520495 з примусового виконання вищевказаного судового наказу. На даний час вказане виконавче провадження перебуває на виконанні в Галицькому відділі державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області ЗМУ МЮ. Незважаючи на наявність відкритого виконавчого провадження відповідачка аліментів не сплачує у зв`язку з чим станом на липень 2024 року наявна заборгованість в розмірі 175 412,86 грн. Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідачка зареєстрована як фізична особа-підприємець, отже має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей. Вважає, що відповідачка зобов`язана сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 пеню в розмірі 175 412 грн. 86 коп. за прострочення зі сплати аліментів на користь ОСОБА_3 , на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/2 від всіх видів заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.07.2019 року.
Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 27 червня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 пеню в розмірі 175 412 грн. 86 коп. за прострочення зі сплати аліментів на користь ОСОБА_3 , на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/2 від всіх видів заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.07.2019 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1754 грн. 13 коп.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що відповідачкою подано розрахунок зі сплати аліментів, в якому зазначено, що станом на 01.10.2024 року сума заборгованості по сплаті аліментів відсутня. Вказує, що відповідачка з 01.10.2020 року по 18.12.2023 року перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у зв`язку з чим не працювала та не отримувала дохід, щоб погашати заборгованість по аліментах брала кредит. Судом не враховано приписи статті 196 СК України відповідно до якої відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Крім того, згідно відповіді Галицького відділу ДВС Івано-Франківському районі Івано-Франківської області №28238 від 01.08.2025 року розмір заборгованості зі сплати аліментів за період з 05.07.2019 року по серпень 2024 року складав 114984,42 гривень. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції врахував те, що заборгованість ОСОБА_1 , яка зобов`язана сплачувати аліменти за судовим наказом, виникла саме з її вини, а тому беручи до уваги наданий позивачем розрахунок пені, який відповідачкою не спростовано, та з урахуванням обмеження, встановленого частиною 1 ст.196 СК України, дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача у зв`язку з несвоєчасною сплатою аліментів підлягає стягненню пеня за період з 05.07.2019 року до 01.08.2024 року в розмірі 175412,86 грн.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку зі сплати аліментів.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц прийшла до висновку, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилось стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
Відповідно до судового наказу Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2019 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/2 від всіх видів заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 липня 2019 року (дня подачі заяви до суду) та до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до вимог ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.
06.10.2019 року державним виконавцем Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі ЗМУМЮ (м. Львів) відкрито виконавче провадження №60520495 з примусового виконання вищевказаного судового наказу.
На даний час вказане виконавче провадження перебуває на виконанні в Галицькому відділі державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області ЗМУ МЮ.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував розрахунок із сплати аліментів згідно судового наказу №450/2268/19 від 03.10.2019 року, виданого Пустомитівським районним судом Львівської області, сукупний розмір заборгованості відповідача перед позивачем зі сплати аліментів за період з липня 2019 року до серпня 2024 року, що станом на 19.07.2024 року становить 175 412.86 грн.
Даний розрахунок складено головним державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції В. Ворох у відповідності до вимог статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
На спростування вищезазначеного розрахунку заборгованості відповідач до апеляційної скарги долучила інший розрахунок зі сплати аліментів ОСОБА_1 за період з липня 2019 року до серпня 2024 року, складений цим же головним державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції В. Ворох, з якого вбачається, що розмір заборгованості по сплаті аліментів становить 114 984.42 грн. 
Аналізуючи вищезгадані розрахунки зі сплати аліментів, складені головним державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції В. Ворох, колегія суддів бере до уваги розрахунок зі сплати аліментів, яким встановлена заборгованість в розмірі 114 984.42 грн., оскільки цей розрахунок аліментів складений з врахуванням того, що ОСОБА_1 з 01.10.2020 року до 18.12.2023 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох річного віку, а відтак за період з кінця 2020 року по 2023 рік в наданому розрахунку аліменти розраховано відповідно до частини 2 статті 182 СК України, відповідно до якої мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. 
Наведене підтверджується листом начальника Галицького відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції В. Шеленко від 01.08.2025 року №28238. 
Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України розмір пені, що підлягає стягненню з боржника, не може перевищувати 100 відсотків заборгованості аліментів.
При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується (правова позиції Верховного Суду у постанові від 19.01.2022 року у справі № 711/679/21).
Суд першої інстанції вірно зазначив про те, що оскільки розмір пені, яка підлягає стягненню з платника аліментів, не може перевищувати 100 % розміру заборгованості по аліментах, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на дітей у межах 100 відсотків заборгованості по аліментах.
З врахуванням того, що відповідач допустила прострочення сплати аліментів на дітей, беручи до уваги те, що сума неустойки (пені) у розмірі 114 984.42 грн. не перевищує суму заборгованості, яка згідно наданого виконавцем розрахунку заборгованості становить 114 984.42 грн., колегія суддів вважає, що з відповідача підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на дітей за період з липня 2019 року до серпня 2024 року у розмірі 114 984.42 грн., тобто у межах 100 відсотків заборгованості по аліментах.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 було відомо про стягнення з неї аліментів на дітей, які вона періодично, а не постійно сплачувала, внаслідок чого утворилася заборгованість зі сплати аліментів, поважних, незалежних від неї причин несплати аліментів відповідач суду не навела, а відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла саме з її вини, в зв`язку із чим позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у 2021 року ОСОБА_1 володіла грошовими коштами, отриманими внаслідок продажу частки належного їй нерухомого майна, проте заборгованість по аліментах не сплатила. 
Покликання апелянта на відсутність у ОСОБА_1 заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.10.2024 року не спростовують висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача неустойки (пені), оскільки така нарахована за несвоєчасну сплату аліментів за період з липня 2019 року до серпня 2024 року, а несвоєчасна сплата відповідачем аліментів підтверджується розрахунком зі сплати аліментів.
Вважаючи рішення суду незаконним та необгрунтованим, апелянт зазначає про неправильність наданого позивачем розрахунку неустойки (пені), оскільки при розрахунку не враховано часткову сплату ОСОБА_1 заборгованості по аліментах протягом 2020 – 2024 років.
Однак такі доводи апелянта спростовуються наданим головним державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції В. Ворох розрахунком зі сплати аліментів та наданим позивачем розрахунком неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, аналізуючи які колегія суддів дійшла висновку про те, що при розрахунку неустойки (пені) позивачем було враховано часткову сплату відповідачем аліментів і неустойка (пеня) розрахована з врахуванням цих часткових оплат. 
Доводи апеляційної скарги про відсутність вини відповідачки у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, не заслуговують на увагу з огляду на те, що матеріальне забезпечення дитини до досягнення нею повноліття є обов`язком батьків, а належних та допустимих доказів на підтвердження того, що заборгованість утворилася з незалежних від неї причин, відповідач суду не надала.
Доводи апелянта про те, що з 01.10.2020 року до 18.12.2023 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною, а тому не повинна сплачувати аліменти за цей період часу, спростовуються інформацією Галицького ВДВС в Івано – Франківському районі Івано –Франківської області про те, що в цей період часу аліменти розраховувались відповідно до частини 2 статті 182 СК України з врахуванням мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
З врахуванням вищенаведеного, оскаржуване рішення суду слід змінити, зменшивши розмір пені, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та стягнути пеню за несплату аліментів в розмірі 114 984.42 грн.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 27 червня 2025 року в частині розміру пені за прострочення сплати аліментів, які стягуються на користь ОСОБА_3 на дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/2 від всіх видів заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.07.2019 року та в розмірі судового збору – змінити.
Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 114 984.42 грн. пені за прострочення сплати аліментів на дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/2 від всіх видів заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.07.2019 року, на підставі судового наказу Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2019 року.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 1149.83 грн. судового збору за подання позову.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 26.02.2026 року

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк