КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 759/14652/25 Апеляційне провадження № 22-ц/824/5085/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Бабич Н.Д. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Оніщук М.І.,
судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Колект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, 
В С Т А Н О В И В:
У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Колект Центр» (далі - ТОВ «Колект Центр») звернулось до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором, згідно з яким просило суд:
- стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Колект Центр» заборгованість за договором № 4877547 від 14.08.2021 у розмірі 79 155 грн. 50 коп.;
- стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Колект Центр» понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 грн. та на правову допомогу у розмірі 25 000 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 14.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір № 4877547, за умовами якого кредитодавець зобов`язався, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встанволений п. 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.
29.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 29-11-102 про відступлення права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4877547.
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Колект Центр» було укладено договір № 10-01/2023 про відступлення права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4877547.
Посилаючись на те, що заборгованість за договором відповідачем не погашена, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, внаслідок чого у відповідача обліковується заборгованість, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01.10.2025 позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Колект Центр» заборгованість за кредитним договором № 4877547 від 14.08.2021 у розмірі 79 155 грн. 50 коп., судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп., витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн., а всього разом 86 577 грн. 90 коп. (а.с. 185-187).
Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що кредитні кошти ним не отримувалися, він ними не користувався, договір про споживче кредитування ним не підписувався.
Вважає, що наявна в матеріалах справи довідка щодо ідентифікації особи не є встановленим методом та джерелом інформації, які використовувалися для ідентифікації та не є зрозумілим, на переконання апелянта, чи відповідають ці методи загальноприйнятним стандартам та нормативним вимогам.
Зазначає, що в матеріалах справи не міститься доказів, з яких можливо було б установити, що саме ОСОБА_1 пройшов ідентифікацію у інформаційно-телекомунікаційній системі при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через номер телефону.
Посилається на те, що позивачем було пропущено строк позовної, при цьому позивачем не було наведено поважних причин пропуску строку. Вважає, що сам по собі факт карантину не є безумовною підставою для такого поновлення без наведення конкретних причин, які перешкоджали вчиненню процесуальних дій.
Вказує, що було порушено порядок отримання письмових доказів, зокрема відповіді з АТ КБ «Приватбанк», яка містить банківську таємницю, а тому такий доказ не може бути допустимим.
Зазначає також і про те, що судом не було взято до уваги обставини нарахування відсотків за договором, які були нараховані поза межами погодженого сторонами строку кредитування.
Наголошує на тому, що матеріали справи не містять належного доказу про підписання кредитного договору позивачем, яким може бути протокол створення та перевірки кваліфікованого і удосконаленого (електронного) підпису.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 19.12.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
06.01.2026 від ТОВ «Колект Центр» до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції було, 14.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір за № 4877547, за умовами якого кредитодавець зобов`язався на умовах визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений в п. 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі та на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (далі - Договір).
Сума (загальний розмір) кредиту становить 10 300 грн. 00 коп. в українській гривні (п. 1.1. Договору).
Кредит надається строком на 30 днів з 14.08.2021 (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 13.09.2021 (п. 1.3, 1.4. Договору).
Комісія за надання кредиту: 1133 грн., яка нараховується за ставкою 11.00 відсотків від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1. Договору).
Відповідно до п. 1.5.2 Договору, проценти за користування кредитом 3862 грн. 50 коп., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Згідно п. 1.6 Договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Відповідно до п. 2.1 Договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Згідно п. 2.3.1.2. Договору, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів.
Згідно п. 4.2 Договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця.
Згідно п. 4.3 Договору, кредитодавець на свій розсуд може не застосувати жодного виду відповідальності, передбаченої п. 4.1, 4.2 цього договору, застосувати один з них або всі одночасно. Вимога кредитодавця про сплату вказаних процентів та/або пені позичальником вважається здійсненою, якщо заборгованість зі сплати процентів та/або пені відображена в особистому кабінеті позичальника чи іншим чином доведена до його відома (листування, повідомлення тощо).
Згідно п. 6.1 Договору, цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний зокрема через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Згідно п. 6.2 Договору, розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією кредитодавця про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення кредитодавцю електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається кредитодавцем електронним повідомленням (sms) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути позичальником через сайт кредитодавця, мобільний додаток, месенджери або у sms-повідомленні з мобільного телефону позичальника на номер 2277. Після укладення цей договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд кредитодавця направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником кредитодавцю.
Відповідно до п. 6.3 Договору, приймаючи пропозицію кредитодавця про укладення цього договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) кредитодавцем, що розміщені на сайті кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно п. 6.4 Договору, укладення кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.
Згідно п. 6.5 Договору, цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.
Додатком до договору про споживчий кредит № 4877547 від 14.08.2021 є графік платежів, яким передбачено, що 13.09.2021 підлягало поверненню тіло кредиту в розмірі 10300 грн., проценти за користування кредитом 3862 грн. та комісія за надання кредиту 1133 грн., всього 15295 грн. 50 коп. (а. с. 56).
При цьому, на підтвердження укладення договору про споживчий кредит, у матеріалах справи міститься копія анкети-заяви на кредит № 4877547, складена від імені ОСОБА_1 , із зазначенням особистих даних (номер РНОКПП, реквізити паспорту, адрес реєстрації та проживання, номер мобільного телефону та електронної пошти), а також відображено хронологію процесу оформлення та розгляду заяви № 4877547 з часовими відмітками перевірки відповідної дії в інформаційно-телекомунікаційній системі. Зазначено погоджені умови кредитування, а саме замовлена та погоджена сума 10300 грн., замовлений та погоджений строк 30 днів, ставка процентів 1,25 % за кожен день користування та розмір комісії за надання кредиту у розмірі 11,00 % одноразово (а. с. 71).
Також, в матеріалах справи міститься довідка про ідентифікацію, складена ТОВ «Мілоан», якою підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з яким укладено договір № 4877547 від 14.08.2021, ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора Z58093), який відправлено позичальнику 14.08.2021 на номер телефону НОМЕР_2 .
Згідно довідки ТОВ «ФК «Елаенс», яка видана ТОВ «Мілоан» на підставі договору № 40484607_26/10/18-1 про надання послуг з переказу грошових коштів та про інформаційно-технологічну взаємодію та приймання платежів, укладеного ТОВ «ФК «Елаенс» та ТОВ «Мілоан», з підтвердженням про те, що платіж від 14.08.2021 на суму 10300 грн., номер карти: НОМЕР_4, банк Privatbank, проведений успішно.
Відповідно до інформації, наданої АТ КБ «Приватбанк» на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 11.08.2025, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 . Виписка по рахунку № НОМЕР_3 містить відомості про зарахування на суму 10 300 грн. у додатку. Номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № НОМЕР_3 за період 14.08.2021 по 14.09.2021 - НОМЕР_2. Фінансовий номер телефону: НОМЕР_2 . Номер телефону, який знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 - НОМЕР_2 .
29.11.2021 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу № 29-11-102, згідно п. 2.1 якого за цим договором клієнт - первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 102 560 106,92 грн., а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками.
Згідно реєстру боржників до договору факторингу № 29-11-102, на користь ТОВ «Вердикт Капітал» було відступлено право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4877547 від 14.08.2021, із зазначенням загальної суми заборгованості 46195 грн. 50 коп., яка складається із тіла кредиту 10300 грн., комісії за видачу кредиту 1133 грн. та заборгованості по процентам 34762 грн. 50 коп.
10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, згідно п. 2.1 якого за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках № 1 та № 3 цього договору.
Згідно реєстру боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр» було відступлено право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4877547 від 14.08.2021, із зазначенням загальної суми заборгованості 91000 грн. 50 коп., яка складається із тіла кредиту 10300 грн., комісії за видачу кредиту 1133 грн. та заборгованості по процентам 79567 грн. 50 коп.
ТОВ «Мілоан» надано відомість про щоденні нарахування та погашення, згідно якої з 15.08.2021 по 13.09.2021 нараховувались проценти в розмірі 128,75 грн. щоденно згідно п. 1.5.2 договору, а з 14.09.2021 по 12.11.2021 нараховувались проценти в розмірі 515 грн. щоденно згідно п. 1.6, 3.3.1.2 договору.
Також, в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за кредитним договором, складений ТОВ «Вердикт Капітал», згідно якого станом на 17.06.2025 заборгованість по основній сумі кредиту становить 10300 грн., за відсотками на дату відступлення права вимоги 34762 грн. 50 коп., з комісії 1133 грн., нараховані відсотки згідно кредитного договору 44805 грн., нараховані 3 % річних за користування грошовими коштами відповідно до ст. 625 ЦК України - 0 грн., загальна сума 91000 грн. 50 коп. (а. с. 16).
Аналогічні відомості щодо заборгованості за кредитним договором зазначені в розрахунку, складеному ТОВ «Коллект Центр». При цьому вказано, що загальна заборгованість заявлена до стягнення становить 79155 грн. 50 коп.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що суму заборгованості відповідачем не спростовано, як і не надано суду доказів належного виконання договірних зобов`язань. Водночас, товариство зобов`язання за договором виконало, що підтверджується випискою по рахунку, наданою банком у порядку витребування доказів у справі, а відповідач порушив умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконав взяті на себе зобов`язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань.
За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення боргу в розмірі 79 155,50 грн., в межах заявлених позовних вимог.
Апеляційний суд, з урахуванням доводів апеляційної скарги, з такими висновками суду першої інстанції у повній мірі погодитись не може, виходячи з наступного.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 634, 638 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
У цій справі договір про споживчий кредит відповідачем з первісним кредитором було укладено, шляхом підписання одноразовим ідентифікатором, надісланим на номер мобільного телефону ОСОБА_1 . Укладення договору про споживчий кредит у такий спосіб узгоджується з положеннями Закону України «Про електронну комерцію».
Доводи апеляційної скарги про те, що договір про споживче кредитування не підписувався, а ідентифікація особи, яка відбулась при укладенні договору про споживчий кредит не є встановленим методом та джерелом інформації, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки ідентифікація особи ОСОБА_1 відбувалась у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію».
Так, в матеріалах справи міститься копія анкети-заяви на кредит № 4877547, складена від імені ОСОБА_1 , із зазначенням особистих даних (номер РНОКПП, реквізити паспорту, адрес реєстрації та проживання, номер мобільного телефону та електронної пошти), а також відображено хронологію процесу оформлення та розгляду заяви № 4877547 з часовими відмітками перевірки відповідної дії в інформаційно-телекомунікаційній системі, що відповідає положенням ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»; довідка про ідентифікацію, складена ТОВ «Мілоан», якою підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з яким укладено договір № 4877547 від 14.08.2021, ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора Z58093), який відправлено позичальнику 14.08.2021 на номер телефону НОМЕР_2 , що узгоджується із положеннями ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
При цьому, заперечуючи проти укладення договору, відповідачем не надано належних доказів укладення договору від його імені іншою особою за відсутності його волевиявлення, перерахування кредитних коштів не на його рахунок, а також неналежності фінансового номеру телефону в момент укладення договору ОСОБА_1 .
Посилання в апеляційній скарзі на те, що кредитні кошти ОСОБА_1 не отримувались не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки в матеріалах справи міститься лист та виписка по рахунку АТ КБ «Приватбанк», якими підтверджено зарахування на карту № НОМЕР_3 , яка емітована на ім`я ОСОБА_1 , грошових коштів у сумі 10 300 грн., що спростовує доводи апелянт у цій частині. При цьому банком повідомлено, що фінансовим номером телефону є НОМЕР_2 . 
Не заслуговують на увагу колегії суддів також і посилання в апеляційній скарзі на те, що було порушено порядок отримання письмових доказів, а отримана інформація містить банківську таємницю, виходячи з наступного. 
Частиною першою статті 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 83 ЦПК України).
При розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом (ч. 1 ст. 174 ЦПК України).
Так, звертаючись до суду із клопотанням про витребування доказів, позивач свої вимоги обґрунтував тим, що відповідачем заперечується факт отримання грошових коштів, а виписку з відображенням операцій на рахунку позивач позбавлений можливості подати у силу Закону України «Про банки та банківську діяльність».
Дійсно, інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом - є банківською таємницею (ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність»).
В той же час, інформація щодо юридичних та фізичних осіб, що становить банківську таємницю, розкривається банками: за рішенням суду (ст. 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність»).
З огляду на наведене та ураховуючи обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для задоволення клопотання та необхідності витребувати докази у даній справі, оскільки така інформація має значення для вирішення справи по суті. Колегією суддів не вбачається порушень порядку під час отримання письмових доказів судом за клопотанням позивача - ТОВ «Коллект Центр».
Разом з цим, помилковими є посилання в апеляційній скарзі на положення глави 12 розділу IV ЦПК України, оскільки цією главою врегульовано розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи за відповідною заявою, а не порядок вирішення клопотання про витребування інформації з банківської установи.
Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 про те, що позивачем було пропущено строк позовної давності, з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст.ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до частини 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що 14.08.2021 було укладено кредитний договір на строк 30 днів. Тобто, з 14.09.2021 у позивача, в разі невиконання відповідачем умов укладеного договору, виникло право звернутися до за захистом свого цивільного права або інтересу. 
30.06.2025 ТОВ «Коллект центр» звернулось до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
При цьому, 30.03.2020 був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину. Закон набрав чинності 02.04.2020.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 19, яким було визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» № 4434-IX від 14.05.2025, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було виключено. Закон набрав чинності 04.09.2025.
Відтак, ТОВ «Колект Центр» в межах строку позовної давності звернулось до Святошинського районного суду м. Києва з вимогами про стягнення заборгованості за договором від 14.08.2021 про надання споживчого кредиту.
Водночас, слушними є аргументи ОСОБА_1 щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами поза межами, визначеного у договорі строку кредитування, з огляду на наступне.
За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Перевіряючи розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит апеляційний суд враховує, що строк кредитування за договором про споживчий кредит від 14.08.2021 № 4877547 сторонами визначений на 30 днів, до 13.09.2021, що також відповідає інформації, зазначеній в графіку платежів, що є додатком до договору, яким передбачено, що 13.09.2021 підлягало поверненню тіло кредиту в розмірі 10300 грн., проценти за користування кредитом 3862 грн. 50 коп. та комісія за надання кредиту 1133 грн., всього 15 295 грн. 50 коп. (а. с. 56).
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У постанові від 05.04.2023 в справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Разом із тим, згідно розрахунків заборгованості, долучених до позовної заяви, вбачається, що відсотки за користування кредитом зі строком користування до 13.09.2021 продовжували нараховуватися після закінчення строку основного зобов`язання.
Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача відсотків, нарахованих за межами 30 днів кредитування, що визначено договором, позивач вказував на пролонгацію договору.
В той же час, докази волевиявлення ОСОБА_1 на продовження строку дії кредитного договору в матеріалах справи відсутні. 
Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 27.07.2021 № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Враховуючи вищевикладене, проценти за користування кредитними коштами, після спливу погодженого строку кредитування, що визначено у договорі, стягнуті судом першої інстанції з відповідача безпідставно, а отже у зазначеній частині позовні вимоги задоволенню не підлягали. Такі обставини суд першої інстанції залишив поза увагою, відхиливши заперечення відповідача у цій частині, та, як наслідок, дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив всі обставини справи та умови договору про споживчий кредит, внаслідок чого неправильно застосував норми матеріального права, залишивши поза увагою правильність та обґрунтованість нарахування відсотків за договором позики, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог з підстав наведених вище.
При цьому, слід зауважити, що судове рішення не може бути зміненим в частині зменшення відсотків, оскільки судом у резолютивній частині рішення зазначено загальну суму заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, яка включає безпідставно нараховані відсотки та судові витрати, а отже зміна рішення в частині відсотків утруднить видачу виконавчих листів з метою виконання рішення суду.
Водночас, інші доводи апеляційної скарги не спростовують правомірність вимог щодо стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит.
Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп., який судом першої інстанції стягнуто з відповідача у повному обсязі, однак за наслідками апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення в частині розміру стягнутих відсотків, а відтак часткового задоволення позовних вимог, тому сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (19,32 %) у розмірі 468 грн. 01 коп.
При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 3633 грн. 60 коп. за оскарження судового рішення в повному обсязі, втім за наслідками апеляційного перегляду суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги, а тому сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з позивача пропорційно до розміру задоволених вимог апеляційної скарги (80,68 %) у розмірі 2931 грн. 59 коп.
Згідно вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд зобов`язує позивача, на користь якого покладено більшу суму судових витрат, після апеляційного перегляду, сплатити відповідачу різницю в розмірі 2463 грн. 58 коп. (2931,59 грн. - 468,01 грн.).
Вирішуючи вимоги про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).
За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 28.12.2020 року по справі № 640/18402/19, розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого часу адвокатом часу.
Разом з тим, за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Звертаючись до суду першої інстанції, ТОВ «Коллект Центр» у позовній заяві заявляло вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25000 грн. в суді першої інстанції.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем до позовної заяви долучено: 
- договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 07.07.2024, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Асссістанс», за умовами якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором;
- заявку на надання юридичної допомоги № 1084 від 01.05.2025 за договором про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 07.07.2024 на суму 25 000 грн.;
- витяг з акту № 10 про надання юридичної допомоги від 30.05.2025 за договором про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 07.07.2024 на суму 25 000 грн.
При цьому, умовами договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 07.07.2024 визначено, що вартість послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги, а клієнт зобов`язується оплатити надані адвокатським об`єднанням послуги після надання адвокатським об`єднанням клієнту відповідного рахунку для оплати. Факт надання послуг за договором підтверджується актом про надання юридичної допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У додатковій постанові від 19.02.2020 року по справі № 755/9215/15-ц Велика Палата також вказала, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.
Керуючись критеріями, визначеними у пунктах 1 та 2 частини 3 статті 141 ЦПК України, суд може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п.61 Постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18).
Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору, та з урахуванням ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, аналізуючи матеріали справи колегія суддів вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесений у суді першої інстанції підлягає частковому задоволенню, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 4830 грн. (25000*19,32%).
Також, слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Колект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором - скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Колект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Колект Центр» заборгованість за договором № 4877547 від 14 серпня 2021 року у розмірі 15 295 (п`ятнадцять тисяч двісті дев`яносто п`ять) грн. 50 (п`ятдесят) коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Колект Центр» витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 4830 (чотири тисячі вісімсот тридцять) грн. 00 (нуль) коп.
У задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Колект Центр» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2463 (дві тисячі чотириста шістдесят три вісімдесят вісім) грн. 58 (п`ятдесят вісім) коп.

Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Колект Центр», код ЄДРПОУ: 44276926, місцезнаходження юридичної особи: м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова