РІШЕННЯ
Іменем України

02 квітня 2026 року 	м. Чернігів	справа № 927/22/26 	

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Кузьменко Т.О., за участю секретаря судового засідання Заєць І.М., розглянувши у порядку загального позовного провадження справу 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка (код ЄДРПОУ 03796761), вул. Тарасевича, будинок 1Б, с. Тараса Шевченка, Чернігівський район, Чернігівська область, 15054
до відповідача: російської федерації в особі Генеральної прокуратури російської федерації, вул. Велика Дмитрівка, будинок 15а, к. 1, МСП-3, м. Москва, російська федерація, 125993
про стягнення 229 849,99 доларів США, що еквівалентно 9 923 962,79 грн (станом на дату звернення з позовом до суду)

за участю представників сторін:
від позивача: Бумба О.А., Гітолендія О.В
від відповідача: не прибув

Суть спору. Позиції учасників справи, їх заяви і клопотання та процесуальні дії суду щодо розгляду справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до російської федерації в особі Генеральної прокуратури російської федерації про стягнення збитків, спричинених внаслідок російської збройної агресії на території України у вигляді упущеної вигоди в розмірі 229 849,99 доларів США, що еквівалентно 9 923 962,79 грн (станом на дату звернення з позовом до суду).
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що відповідач, як країна-агресор, вчинивши терористичний широкомасштабний збройний напад із застосуванням сучасних систем озброєння, завдав тяжких наслідків, як для України в цілому, так і для громадян та бізнесу, у тому числі і для товариства.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 21.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.02.2026 о 10:30, встановлено сторонам строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень.
За приписами ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України “Про міжнародне приватне право”, Кодексу України з процедур банкрутства, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 1 ст. 365 Господарського процесуального кодексу України іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
У разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (ч. 1 ст. 367 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 79 Закону України “Про міжнародне приватне право” пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.
Закон України “Про міжнародне приватне право” встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів цієї держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави, зокрема, в якості відповідача.
У цій справі позивач звернувся до суду з позовом до рф про відшкодування шкоди у вигляді упущеної вигоди внаслідок широкомасштабної агресії зі сторони рф на території України, окупації території Чернігівської області, у тому числі Любецької територіальної громади Чернігівського району Чернігівської області, ведення бойових дій та мінування території, що призвело до блокування господарської діяльності позивача, зокрема, комплексу будівель та споруд ферми, розташованої за адресою: Чернігівська область, Чернігівський район, с. Тараса Шевченка, вул. Тарасевича, буд. 53А, що належить на праві власності позивачу.
У постанові Верховного Суду від 14.04.2022 р. у справі № 308/9708/19 щодо судового імунітету російської федерації у справах про відшкодування шкоди, завданої державою-агресором, Верховний Суд дійшов висновку, що російська федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії.
Отже після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено російську федерацію, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої в результаті збройної агресії Російської Федерації.
Крім того в постановах від 18.05.2022 у справах № 428/11673/19 та № 760/17232/20-ц Верховний Суд виклав правові висновки, згідно з якими підтримання юрисдикційного імунітету російської федерації позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Окрім того, у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з російською федерацією, що унеможливлює із цієї дати направлення різних запитів і листів до посольства російської федерації в Україні з огляду на припинення його роботи на території України.
Також, у зв`язку з військовою агресією з боку російської федерації Акціонерне товариство “Укрпошта” припинило обмін міжнародними поштовими відправленнями та поштовими переказами з російською федерацією.
Частиною 4 ст. 122 Господарського процесуального кодексу України визначено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Враховуючи розірвання дипломатичних відносин України з російською федерацією, що унеможливлює надсилання процесуальних документів у даній справі на адресу відповідача, повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення судових засідань у даній справі здійснювалось шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Також, постановлені у цій справі ухвали офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень в мережі Інтернет (https://reyestr.court.gov.ua/), як наслідок відповідні рішення суду знаходиться у вільному доступі, оскільки за змістом статей 2, 4 Закону України “Про доступ до судових рішень” кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим законом, а всі судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Також суд дійшов висновку про зобов`язання позивача здійснювати переклад на російську мову ухвал Господарського суду Чернігівської області та направлення скан-копії такого перекладу на офіційну електронну пошту (адресу) Посольства Російської Федерації в Польщі.
Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 21.01.2026 була доставлена позивачу до його електронного кабінету в ЄСІТС 21.01.2026 о 16:59, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Інформація щодо відкриття провадження у справі № 927/22/26, дату та час підготовчого засідання, а також встановлені судом відповідачу строки для надання відзиву на позов та заперечень розміщена на офіційному вебсайті судової влади, що підтверджується наявним у матеріалах справи скріншотом з вищевказаною інформацією (т.2 а.с.1-2).
Крім того, позивачем надані докази направлення на офіційну електронну пошту (адресу) Посольства Російської Федерації в Польщі нотаріально засвідченого перекладу на російську мову ухвали суду від 21.01.2026.
Отже, суд доходить висновку, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення підготовчого засідання у справі, а також про встановлені судом строки.
У матеріалах справи наявні докази повідомлення відповідача про дії суду щодо розгляду справи, а саме шляхом направлення на офіційну електронну пошту (адресу) Посольства Російської Федерації в Польщі нотаріально засвідченого перекладу на російську мову ухвали суду.
Відповідач своїм правом на подання відзиву у визначений судом відповідно до господарського процесуального закону строк не скористався, проти позовних вимог не заперечив.
Ухвалою суду від 18.02.2026 заяву представника позивача – адвоката Бумби О.А. задоволено, постановлено підготовче засідання 19.02.2026 о 10:30 год у справі 927/22/26 провести в режимі відеоконференції.
19.02.2026 від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшла заява з додатками на виконання вимог ухвали суду від 21.01.2026.
У підготовчому засіданні 19.02.2026 суд постановив протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів, задоволення клопотання представника позивача про відкладення підготовчого засідання та відкладення підготовчого засідання на 05.03.2026 на 11:00 год; протокольно зобов?язав позивача здійснити переклад цієї ухвали на російську мову з нотаріальним засвідченням його вірності та направити скан-копії такого перекладу на офіційну електронну пошту (адресу) Міністерства юстиції російської федерації - pr@minjust.gov.ru та в Посольство російської федерації в Республіка Польща; постановив протокольну ухвалу про задоволення усного клопотання представника позивача та проведення наступного судового засідання 05.03.2026 об 11:00 год в режимі відеоконференції, про що сторін повідомлено ухвалою суду від 19.02.2026.
27.02.2026 від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання про приєднання доказів, у якому позивач просить суд визнати поважними причини неподання доказів у встановлений законом строк.
05.03.2026 від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшла заява №04/03-1 від 04.03.2026 з додатками на виконання вимог ухвали суду від 19.02.2026.
У підготовчому засіданні 05.03.2026 суд постановив протокольну ухвалу про задоволення клопотання позивача про поновлення пропущеного строку для подання доказів, визнав причини неподання доказів у встановлений строк поважними та долучив документи до матеріалів справи; постановив протокольну ухвалу про задоволення усного клопотання представника позивача про проведення наступного судового засідання 02.04.2026 о 10:30 год в режимі відеоконференції; постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 02.04.2026 о 10:30 год, про що сторін повідомлено ухвалою суду від 05.03.2026, у якій зобов?язав позивача здійснити переклад цієї ухвали на російську мову з нотаріальним засвідченням його вірності, направити скан-копії такого перекладу на офіційну електронну пошту (адресу) Міністерства юстиції російської федерації - pr@minjust.gov.ru та в Посольство російської федерації в Республіка Польща та в строк до 20.03.2026 надати докази таких перекладу і направлення відповідачу до суду.
11.03.2026 від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшла заява з додатками на виконання вимог ухвали суду від 05.03.2026.
Відповідно до положень частини 9 статті 165, частини 2 статті 178 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, зважаючи на забезпечену судом можливість реалізації сторонами своїх процесуальних прав та обов`язків сторони у господарському процесі, у тому числі права на судових захист, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи.
У судовому засіданні 02.04.2026 на підставі статті 240 ГПК України судом оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Товариство з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка (код ЄДРПОУ 03796761) згідно з даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб здійснює економічну діяльність за напрямами, зокрема: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (01.11), розведення великої рогатої худоби молочних порід (01.41), перероблення молока, виробництво масла та сиру (10.51) та інші.
Товариством з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка здійснена реєстрація потужностей UA74100000000047140 за адресою: 15054, Чернігівська область, Чернігівський район, вул. Тарасевича, 1Б, за видом діяльності: первинне виробництво, що підтверджується витягом з Державного реєстру потужностей операторів ринку, реєстраційний номер r-UA-25-16-200 від 28.11.2016.
У власності Товариства з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка перебуває комплекс будівель та споруд ферми в с. Тараса Шевченка загальною площею 13 448,8 кв.м, розташований за адресою: Чернігівська область, Чернігівський район (до 2020 року – Ріпкинський район), с. Тараса Шевченка, вул. Тарасевича, буд. 53А, до складу якого входять: склад літ. А-1 площею 562,9 кв.м; склад літ. Б-1 площею 583,5 кв.м; нежитлова будівля літ. В-1 площею 7,4 кв.м; пилорама літ. Г-1 площею 438,2 кв.м; зерносушильний комплекс літ. Д-2 площею 163,0 кв.м; ангар літ. Е-1 площею 1607,3 кв.м; склад літ. Є-1 площею 238,7 кв.м; склад літ. Ж-1 площею 601,8 кв.м; телятник літ. З-1 площею 849,7 кв.м; вагова літ. И-1 площею 16,3 кв.м; нежитлова будівля літ. Й-1 площею 7,8 кв.м; нежитлова будівля літ. Ї-1 площею 2,5 кв.м; водонапірна башта літ. К-1; корівник літ. Л-1 площею 1320,1 кв.м; нежитлова будівля літ. М-1 площею 436,0 кв.м; нежитлова будівля літ. О-1 площею 83,5 кв.м; нежитлова будівля літ. С-1 площею 84,5 кв.м; нежитлова будівля літ. Т-1 площею 1339,8 кв.м; телятник літ. У-1 площею 859,2 кв.м; вагова літ. Ф-1 площею 3,5 кв.м; нежитлова будівля літ. Х-1 площею 85,2 кв.м; корівник літ. Ц-1 площею 1465,1 кв.м; молокоблок літ. Ч-1 площею 377,5 кв.м; корівник літ. Ш-1 площею 1576,6 кв.м; нежитлова будівля літ. Щ-1 площею 221,8 кв.м; конюшня літ. Ю-1 площею 470,5 кв.м; нежитлова будівля літ. Я-1 площею 46,4 кв.м, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №146970393 від 27.11.2018 року (реєстраційний номер 1704642074244) та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №433851261 від 02.07.2025.
Характеристики вказаного об`єкту нерухомості містяться у Технічному паспорті на комплекс будівель та споруд Ферма с. Тараса Шевченка від 27.11.2017 (інвентаризаційна справа №751).
Станом на 01.02.2022 в господарстві Товариства з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка перебувало на утриманні поголів`я великої рогатої худоби у кількості 656 голів, з яких 371 – корови, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру тварин №03796761/09.12.2022/В4 про ідентифікацію і реєстрацію великої рогатої худоби від 09.12.2022, виданого Головним управлінням Держпродспоживслужби в Чернігівській області.
За доводами позивача, усі наявні технічні та біологічні ресурси використовувалися останнім для комплексного ведення сільськогосподарського виробництва, відомості про що містяться у звітах про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду за формою №29-сг на 01.12.2019, у 2020 році та у 2021 році, поданих позивачем та прийнятими територіальним органом Державної служби статистики України (а.с.120-137 т.1).
У 2019 - 2021 роках виробнича собівартість виробленої продукції, у тому числі вартість насіння та посадкового матеріалу, мінеральних добрив, пального і мастильних матеріалів, витрати на амортизацію, на оплату праці була відображена позивачем у Звітах про основні економічні показники роботи сільськогосподарських підприємств за формою №50-сг за 2019, 2020, 2021 роки (а.с.138-152 т.1).
Упродовж 2019-2021 років Товариством з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка реалізовані культури зернові та зернобобові, а також тварини сільськогосподарські живі та молоко від сільськогосподарських тварин, інформація про що міститься у Звітах про реалізацію продукції сільського господарства за формою №21-заг за 2019, 2020, 2021 роки (а.с.153-158 т.1).
У позовній заяві позивач наводить інформацію про кількість та вартість реалізованого молока за 2021 рік: 2031907 кг на суму 27076697,81 грн з ПДВ, в тому числі окремо по місяцях.
Чистий дохід від реалізації продукції, собівартість реалізованої продукції, витрати у 2019-2021 роках відображені позивачем у фінансовій звітності за 2019, 2020 та 2021 роки (а.с.159-183 т.1).
Як зазначає позивач, у 2022 році ним очікувалося отримання доходу від виробництва та постачання продукції, зокрема, 01.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка (як постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сандора» (покупець) був укладений Договір №1 постачання молока-сировини (молоко), виробленого безпосередньо самим постачальником на власних зареєстрованих потужностях (п.1.5. Договору, а.с.184-193 т.1).
У протоколі №19 від 14.01.2022 погодження закупівельної ціни на молоко-сировину згідно з ДСТУ 3662-2018 до Договору №1 від 01.01.2022, підписаного сторонами та скріпленого їх печатками, погоджено закупівельну ціну на молоко-сировину (а.с.193 т.1).
Згідно з приймальною квитанцією №СА-ЦБ/ПКЗ-000031 на закупівлю молочної сировини період з 01.02.2022 по 28.02.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю «САНОРА» прийнято від Товариства з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка молоко екстра сорту кількості 178 940 кг натуральної ваги (в перерахунку на молоко базисної жирності – 215 780,586 кг) на загальну суму 2 643 751,33 грн.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №730-р від 12.06.2020 «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Чернігівської області» Тарасо-Шевченківська територіальна громада входить до складу Любецької територіальної громади Ріпкинського району Чернігівської області. Ріпкинський район був ліквідований постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів», а Любецька селищна територіальна громада увійшла до складу Чернігівського району Чернігівської області.
З 24.02.2022 по 01.04.2022 територія Любецької селищної територіальної громади Чернігівського району Чернігівської області була окупована Російською Федерацією, відомості про що містяться в Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженому Наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 11.03.2025».
Наказами Головнокомандувача Збройних Сил України №84 від 13.03.2022, №101 від 30.03.2022, №102 від 01.04.2022, №125 від 30.04.2022, №157 від 02.06.2022 територія Чернігівської області була визначена районом ведення бойових дій, зокрема в період з 24.02.2022 по 31.05.2022.
У зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, пов?язаного з військовою агресією російської федерації проти України, яка виключає можливість ведення господарської діяльності на територіях, де ведуться бойові дії, діяльність підрозділу «тваринництво» (ферми с. Тараса Шевченка №53а по вул. Тарасевича, село Тараса Шевченка) призупинена з 01.03.2022 до моменту видачі окремого наказу про її відновлення, що підтверджується наказом №29/1/0Д від 28.02.2022 за підписом директора ТОВ ім. Шевченка Євгена Скроботова.
За інформацією голови Чернігівської обласної державної адміністрації В. Чауса станом на 12.04.2022, опублікованої інтернет-ресурсом «ТСН», на території Чернігівської області проводиться розмінування вибухонебезпечних предметів.
За період з 19.04.2022 по 01.06.2022 Державною службою з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області повідомлялося про виявлення та вилучення вибухонебезпечних предметів та здійснювалися тривалі заходи щодо розмінування території Чернігівської області, в тому числі територія села Тараса Шевченка Чернігівського району Чернігівської області, що підтверджується оприлюдненою інформацією на вебпорталі « 0462. Сайт міста Чернігова» та відомостями Сервісу протимінної діяльності ДСНС.
Наказом директора ТОВ ім. Шевченка Євгена Скроботова №40/1/ОД від 31.05.2022 відновлено діяльність підрозділу «тваринництво» (ферми с. Тараса Шевченка №53а по вул. Тарасевича, село Тараса Шевченка) з 01.06.2022.
За інформацією про показники виробництва продукції в 2022 році, відображеною ТОВ ім. Шевченка у Звіті про основні економічні показники роботи сільськогосподарських підприємств за 2022 рік за формою №50-сг, категорія «Молоко від сільськогосподарських тварин усіх видів, сире» (код рядка 3033), обсяг продукції, отриманої протягом року – 25455 ц, обсяг продукції, що вибула протягом року – 25455 ц, обсяг продукції, проданої переробним підприємством – 24249 ц, обсяг продукції, витраченої на годівлю сільськогосподарських тварин – 1196 ц.
Помісячно за березень-травень 2022 року інформація про продукцію тваринництва (обсяг продукції, що надійшла та вибула протягом поточного періоду, витраченої на годівлю сільськогосподарських тварин тощо) зазначена ТОВ ім. Шевченка у Звіті 50-сх за березень 2022 року. Окремо за вказані місяці (березень-травень 2022 року) інформація відображена ТОВ ім. Шевченка у Довідці щодо кількісних та вартісних показників реалізації молока б/д, згідно із якою собівартість реалізованого молока: у березні 2022 року склала 1 377,5 тис.грн; у квітні 2022 року – 1 097,5 тис.грн; у травні 2022 року – 1 450,0 тис. грн.
З метою визначення розміру збитків, спричинених ТОВ ім. Шевченка внаслідок російської військової агресії позивач звернувся до Українського національного комітету Міжнародної Торгової Палати про надання висновку експертів за результатами комплексної судової транспортно-товарознавчої та економічної експертиз, на вирішення якої було поставлено питання (зокрема, в частині економічної частини дослідження): який розмір матеріальної шкоди, завданої Товариству з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка (ідентифікаційний код 03796761) в період з лютого 2022 по травень 2022 у вигляді упущеної вигоди, унаслідок блокування господарської діяльності пов?язаної з виробництвом та реалізацією молока у гривні, а також в еквіваленті долара США та євро, на дату завдання збитків та в гривні на дату проведення експертизи?
Відповідно до Висновку експертів №2/05-25 за результатами проведення комплексної судової транспортно-товарознавчої та економічної експертиз від 09.06.2025, складеного судовими експертами Булейком О.А. (свідоцтво №364 від 22.02.2013, строком дії до 22.02.2016, продовжено до 07.06.2022) та Машиніченком О.А. (свідоцтво №907 від 16.01.2014, строком дії до 16.01.2017, продовжено до 25.10.2022) (строк дії зазначених свідоцтв про присвоєння кваліфікації судового експерта продовжено, відповідно до наказу №1138/5 від 14.03.2022, відповідно до наказу №3565/5 МЮ України від 10.12.2024, свідоцтва є дійсними та вважаються безстроковими), зокрема судовим експертом Машиніченком О.А. в частині проведення економічної експертизи дослідженням бухгалтерських документів ТОВ ім. Шевченка встановлено зниження обсягів виробництва, реалізації та доходів від реалізації продукції в період березень-травень 2022 року внаслідок блокування господарської діяльності збройними силами російської федерації та шляхом порівняння прогнозних показників прибутку підприємства з фактичними показниками за період березень-травень 2022 року встановлено, що розмір шкоди, завданої ТОВ ім. Шевченка внаслідок збройної агресії російської федерації у вигляді упущеної вигоди в еквіваленті в доларах США складає 229849,99 доларів США. Станом на дату проведення експертизи – 09.06.2025 за курсом Національного банку України гривневий еквівалент упущеної вигоди ТОВ ім. Шевченка, спричиненої блокуванням господарської діяльності Товариства збройними силами російської федерації складає 9516203,32 грн.
Позивач звернувся до суду за захистом порушеного права шляхом стягнення з відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди у вигляді неотриманого прибутку в період з лютого 2022 року по травень 2022 року внаслідок блокування його господарської діяльності на території Чернігівської області у розмірі 229849,99 доларів США.
Нормативно-правове обґрунтування, оцінка доказів та висновки суду.
Згідно з ч. 8 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.
Майно, яке належить позивачу на праві власності (комплекс будівель та споруд ферми) розташоване за адресою: Чернігівська область, Чернігівський район, с. Тараса Шевченка, вул. Тарасевича, буд. 53А. Місцезнаходження юридичної особи позивача (код ЄДРПОУ 03796761), якому заподіяна шкода в результаті збройної агресії російської федерації: 15054, Чернігівська область, Чернігівський район, с. Тараса Шевченка, вул. Тарасевича, будинок 1Б, отже дана справа підсудна Господарському суду Чернігівської області.
За доводами позивача, російська федерація, як держава, збройні формування якої 24.02.2022 вчинили збройну агресію проти України, є відповідальною за завдану юридичній особі шкоду.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України “Про міжнародне приватне право” права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.
Таким чином, оскільки подія, яка стала підставою для вимог про відшкодування шкоди у вигляді упущеної вигоди мала місце на території України, то спір вирішується за законодавством України.
Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У пункті 8 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Правові підстави та умови відшкодування збитків визначені, зокрема положеннями Глави 3 "Захист цивільних прав та інтересів" Розділу І "Основні положення" Книги першої "Загальні положення", Глави 51 "Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання" Розділу І "Загальні положення про зобов`язання" Книги п`ятої "Зобов`язальне право" ЦК України та Главою 25 "Відшкодування збитків у сфері господарювання" Розділу V "Відповідальність за правопорушення у сфері господарювання" ГК України.
Зокрема, відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частина 3 статті 22 ЦК України).
Збитки – це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин, і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.
Збитки як правова категорія включають в себе, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.
Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі № 3-64гс11, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 908/2261/17, від 31.07.2019 у справі № 910/15865/14, від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20).
Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господар-ської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.
Враховуючи те, що сторони у цій справі не перебувають між собою в договірних відносинах, а позовні вимоги стосуються стягнення позадоговірної шкоди, до спірних правовідносин застосовуються положення статті 1166 Цивільного кодексу України.
За змістом частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.
Таким чином позивач повинен довести усі елементи складу цивільного правопорушення, в тому числі факт завдання йому збитків, розмір зазначених збитків, докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та завданими збитками.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України).
Суд зазначає, що завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення Європейського суду з прав людини "Олюджіч проти Хорватії"). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Мала проти України", "Богатова проти України").
Більш того, у визначення справедливого судового розгляду справи сторін не можна не враховувати загальні фактичні та юридичні обставини справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Станкевич проти Польщі").
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справі "Де Куббер проти Бельгії" та у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" наголошується про те, що правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться. На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість. Якщо помилка національного суду щодо питань права або факту є настільки очевидною, що її можна кваліфікувати як "явну помилку" (тобто помилку, якої б не міг припуститися розумний суд) вона може порушити справедливість провадження (рішення Європейського суду з прав людини "Хамідов проти Росії").
Відповідна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.11.2021 у справі № 910/7511/20.
Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія Російської Федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.
Аналогічних висновків дійшов і Міжнародний суд ООН, який у своєму наказі про забезпечувальні заходи від 16 березня 2022 року у справі щодо звинувачень в геноциді за конвенцією про попередження та покарання злочину геноциду (Україна проти Російської Федерації) зобов`язав Російську Федерацію припинити військову агресію проти України.
Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію Росії проти України, вимагає від Російської Федерації припинення військових дій, в тому числі атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.
Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року “Про Заяву Верховної Ради України “Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні” визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва Росії під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, а також доручено Голові Верховної Ради України спрямувати цю заяву до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї НАТО, урядів та парламентів іноземних держав. Голові Верховної Ради України надано повноваження звернутися до Генеральної прокуратури, Міністерства закордонних справ України та Міністерства юстиції України щодо невідкладного вжиття заходів для належного документування фактів вчинення збройними силами Російської Федерації та її політичним і військовим керівництвом геноциду Українського народу, злочинів проти людяності, воєнних злочинів, інших тяжких злочинів на території України та ініціювання притягнення до відповідальності всіх винних осіб.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 210/4458/15-ц, від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 серпня 2017 року у справі № 761/9437/15-ц висловлено правову позицію про те, що факт збройної агресії Російської Федерації проти України встановленню в судовому порядку не потребує.
Відповідно до статей 1 та 2 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Суверенітет України поширюється на всю її територію. Україна є унітарною державою. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. 
У преамбулі Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” вказано, що перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та Законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
Відповідно до ч. 3 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Отже, протиправність діяння відповідача, як складового елементу факту збройної агресії росії проти України в розумінні ч. 3 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомим фактом, який закріплено державою на законодавчому рівні, а також визнано на найвищому міжнародному рівні.
Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 04/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18.
При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.
Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка (код ЄДРПОУ 03796761) за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб здійснює економічну діяльність за напрямами, зокрема: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (01.11), розведення великої рогатої худоби молочних порід (01.41), перероблення молока, виробництво масла та сиру (10.51) та інші.
Товариством з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка здійснена реєстрація потужностей UA74100000000047140 за адресою: 15054, Чернігівська область, Чернігівський район, вул. Тарасевича, 1Б, за видом діяльності: первинне виробництво, що підтверджується витягом з Державного реєстру потужностей операторів ринку, реєстраційний номер r-UA-25-16-200 від 28.11.2016.
Матеріалами справи підтверджується, що згідно з наказом директора ТОВ ім. Шевченка Євгена Скроботова №29/1/0Д від 28.02.2022 діяльність підрозділу «тваринництво» (ферми с. Тараса Шевченка №53а по вул. Тарасевича, село Тараса Шевченка) призупинена з 01.03.2022 у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, пов?язаного з військовою агресією російської федерації проти України, яка виключає можливість ведення господарської діяльності на територіях, де ведуться бойові дії.
За встановлених обставин матеріалами справи підтверджується, що саме внаслідок збройної агресії російської федерації (веденням бойових дій, окупацією території села Тараса Шевченка Чернігівського району Чернігівської області, мінуванням території та наявністю вибухонебезпечних предметів в період з 24.02.2022 по 31.05.2022) було блоковано господарську діяльність комплексу будівель та споруд ферми, розташованої за адресою: Чернігівська область, Чернігівський район, с. Тараса Шевченка, вул. Тарасевича, буд. 53А, який належить на праві власності позивачу (технічний паспорт на комплекс будівель та споруд Ферма с. Тараса Шевченка Ферма с. Тараса Шевченка від 27.11.2017 (інвентаризаційна справа №751), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №146970393 від 27.11.2018 року (реєстраційний номер 1704642074244) та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №433851261 від 02.07.2025, що позбавило Товариство з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка можливості здійснювати господарську діяльність та отримувати прибуток (доходи), чим завдало збитки у вигляді упущеної вигоди.
Наказом директора ТОВ ім. Шевченка Євгена Скроботова №40/1/ОД від 31.05.2022 діяльність підрозділу «тваринництво» (ферми с. Тараса Шевченка №53а по вул. Тарасевича, село Тараса Шевченка) відновлено з 01.06.2022.
Щодо вини, як складового елемента цивільного правопорушення, законодавством України не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. В контексті зазначеного, саме відповідач повинен доводити відсутність своєї вини у спірних правовідносинах. Зазначений висновок підтверджується Верховним Судом, зокрема, у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 648/2035/17, постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 686/10520/15-ц. 
Cуд враховує, що захист права власності гарантується першою статтею Додаткового протоколу до Європейської конвенції з прав людини, а відповідальність за порушення вказаного права покладається безпосередньо на державу і настає у тому випадку, коли будь-яке діяння держави має своїм прямим наслідком застосування до особи забороненого поводження.
Крім того, згідно з пунктами 1, 3 Гаазької Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі 1907 року відповідальність у формі відшкодування збитків у випадку порушення правил і звичаїв ведення воєнних дій покладається саме на державу в цілому, як воюючу сторону. Відтак, стягнення відповідної шкоди також має здійснюватись із держави в цілому, за рахунок усіх наявних у неї активів, зокрема і майна підрозділів специфічного апарату держави, який реалізує її функції, в тому числі як державних органів, так і інших підприємств, організацій, установ, які реалізовують відповідні державні функції. 
Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) “у випадках, коли застосування правила державного імунітету від юрисдикції обмежує здійснення права на доступ до суду, суд має встановити, чи обставини справи виправдовують таке обмеження” (Sabeh El Leil v. France (скарга № 34869/05), рішення від 29 червня 2011 року, § 51; Oleynikov v. Russia (скарга № 36703/04), рішення від 14 березня 2013 року, § 59).
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ обмеження права на справедливий суд, зокрема, шляхом застосування судового імунітету держави, є таким, що відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод лише у разі, якщо таке обмеження: 1) переслідує законну мету, 2) є пропорційне меті, яка переслідується, та 3) не порушує самої сутності права на доступ до суду (Ashingdane v the United Kingdom (скарга № 8225/78), рішення від 28 травня 1985 року, § 57; Oleynikov v. Russia (скарга № 36703/04), рішення від 14 березня 2013 року, § 55; Fogarty v. the United Kingdom (скарга № 37112/97), рішення від 21 листопада 2001 року, § 33; Cudak v. Lithuania (скарга № 15869/02), рішення від 23 березня 2010 року, § 55).
Російська федерація порушує норми міжнародного права, оскільки вчиняє збройну агресію проти України, тому на неї не поширюється судовий імунітет, вона не може посилатись на імунітет від судового переслідування в Україні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 760/17232/20-ц.
За приписами пунктів 1, 3 Гаазької Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі 1907 року також передбачено, що договірні держави видають своїм сухопутним військам накази, які відповідають Положенню про закони і звичаї війни на суходолі. Воююча сторона, яка порушує норми зазначеного Положення, підлягає відповідальності у формі відшкодування збитків, якщо для цього є підстави. Вона є відповідальною за всі дії, вчинені особами, які входять до складу її збройних сил. 
Таким чином, відповідно до наведених положень Цивільного кодексу України та Конвенції за шкоду, спричинену порушенням законів і звичаїв війни, відповідальність несе воююча держава в цілому, незважаючи на те, який конкретно підрозділ її збройних сил заподіяв шкоду. 
За таких умов, пред`явлення позовних вимог до російської федерації як до держави в цілому не лише відповідає положенням матеріального закону, але являє собою ефективний спосіб захисту права позивача.
Щодо розміру збитків суд зазначає таке.
За загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини перша та третя статті 74 ГПК України).
Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані.
Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.
Крім того, позивачу (кредитору) слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (подібні за змістом висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 910/12204/17, від 16.06.2021 у справі № 910/14341/18).
Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18)).
Також позивач (кредитор) повинен довести: факти вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню (подібні висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі № 908/2486/18, від 15.10.2020 у справі № 922/3669/19, від 16.06.2021 у справі № 910/14341/18).
Тлумачення змісту частини другої статті 22 ЦК України свідчить, що упущена вигода, будучи складовою поняття збитки, на відміну від реальних збитків, фактичну вартість яких можна виявити на основі оцінки прямих майнових втрат, завданих особі, пов`язана з тим реальним приростом, збільшенням її майнової сфери, якого можна було б очікувати за звичайних обставин, якби ці обставини не були порушені неправомірною поведінкою боржника.
У частині третій статті 623 ЦК України закріплено норму, яка регламентує ціни на товари, роботи, послуги тощо, які використовуються для обчислення збитків, зокрема, збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.
При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків. Виходячи з конкретних обставин, суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ціни на день винесення рішення суду.
Водночас аналіз змісту положень ЦК України свідчить про відсутність в них закріплених норм, що детально регламентують методику розрахунку - критерії визначення (обчислення) збитків у вигляді упущеної вигоди.
Відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди має свою специфіку, обумовлену низкою факторів, що зумовлено, зокрема, особливістю правової природи категорії збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки на момент вчинення правопорушення упущена вигода є лише можливою (майбутньою), а не наявною майновою втратою, а її розмір допустимо встановити лише приблизно, із деякими припущеннями, адже досить складним є визначення розміру тих втрат, які ще не сталися (не наступили фізично), позаяк невідомо, які чинники могли б мати вплив на прибуток.
Тож у з`ясуванні критеріїв, яким слід керуватися при визначені (обрахунку) розміру збитків у вигляді упущеної вигоди, суд зважає на сутність правової природи категорії упущена вигода, принципи на яких ґрунтується виконання зобов`язання з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, а також функції, які повинно виконувати відшкодування збитків.
Визначаючи розмір збитків у вигляді упущеної вигоди, необхідно також враховувати функцію, яку повинно виконувати відповідне відшкодування. Такою функцією передусім є компенсаційна функція, яка виходить з неприпустимості збагачення потерпілої сторони зобов`язання (кредитора) та визначає своїм завданням компенсацію кредитору дійсних негативних наслідків порушення його прав. Іншими словами відновлення майнового стану кредитора за рахунок боржника має здійснюватися із розрахунку еквівалентності, співмірності між собою відшкодування та збитків.
Відтак, при визначенні розміру збитків у вигляді упущеної вигоди слід керуватися такими критеріями її розрахунку (обчислення) як: 1) звичайні обставини (умови цивільного/господарського обороту); 2) розумні витрати; 3) компенсаційність відшкодування збитків.
Відмова у стягненні упущеної вигоди з огляду не доведення позивачем чіткого розміру заподіяних йому збитків не узгоджується із наведеним вище принципами та засадами цивільного законодавства, які є керівними ідеями, з яких мають виходити у своїй діяльності усі без винятку учасники цивільних (господарських) відносин та призводить до втрати захисної і відновлювальної функції відшкодування збитків.
Відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди як форма цивільно-правової відповідальності застосовується з метою захисту порушених (невизнаних) цивільних прав й інтересів, та полягає у відшкодуванні правопорушником вартості майнових вигод, які потерпіла особа могла б мати, якби її суб`єктивне право не було порушеним (невизнаним).
Тобто така міра відповідальності як відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди перше за все є спрямованою на захист (відновлення) порушеного права потерпілого.
Отже, упущена вигода як правова категорія за своєю суттю є не отриманим доходом (майновими втратами), який з урахуванням розумних витрат на його отримання міг реально отримати позивач за звичайних обставин, якби його право не було порушено, а відповідач додержувався правил здійснення господарської діяльності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 326 затверджено Порядок визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії російської федерації (далі – Порядок), який встановлює процедуру визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії російської федерації (далі – шкода та збитки), починаючи з 19 лютого 2014 року. 
Згідно з п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 326 Міністерствам, іншим центральним та місцевим органам виконавчої влади постановлено розробити і затвердити у шестимісячний строк методики, передбачені Порядком, затвердженим цією постановою.
Згідно з пп. 18 п. 2 Порядку визначення шкоди та збитків здійснюється окремо за таким напрямом: економічні втрати підприємств (крім підприємств оборонно-промислового комплексу), у тому числі господарських товариств, - напрям включає втрати підприємств усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна, втрати фінансових активів, а також упущену вигоду від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності.
Відповідно до п. 5 Загальних засад (додаток до Постанови Кабінету міністрів України від 20.03.2022 № 326) оцінка збитків, завданих постраждалим, здійснюється шляхом проведення аналітичної оцінки збитків, стандартизованої, незалежної оцінки збитків або є результатом проведення судової експертизи. 
Незалежна оцінка збитків проводиться суб`єктами оціночної діяльності - суб`єктами господарювання, визнаними такими Законом України “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні” (далі - суб`єкти оціночної діяльності), із дотриманням національних стандартів оцінки майна та Міжнародних стандартів оцінки майна з урахуванням особливостей, що визначені цими Загальними засадами та методиками оцінки шкоди та збитків, передбаченими пунктом 5 Порядку.
Проведення судової експертизи, що пов`язана з оцінкою збитків, та діяльність судових експертів, що пов`язана з оцінкою майна, здійснюються на умовах і в порядку, передбачених Законом України “Про судову експертизу”, з урахуванням особливостей методичного регулювання оцінки збитків, спричинених втратою, руйнуванням та пошкодженням майна державної, комунальної та приватної форм власності в ході збройної агресії російської федерації, визначених цими Загальними засадами та методиками оцінки шкоди та збитків, передбаченими пунктом 5 Порядку. При цьому в дослідницькій частині висновку судового експерта відображаються усі процедури, пов`язані з оцінкою збитків, що визначені методиками оцінки шкоди та збитків, передбаченими пунктом 5 Порядку. Організаційні засади проведення судовими експертами експертних досліджень визначаються законодавством з питань судово-експертної діяльності.
Наказом Міністерства економіки України та Фонду державного майна України від 18.10.2022 № 3904/1223 затверджено Методику визначення шкоди та обсягу збитків, завданих підприємствам, установам та організаціям усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна у зв`язку із збройною агресією російської федерації, а також упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності (надалі – Методика) (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 грудня 2022 року за № 1522/38858), яка застосовується під час оцінки (визначення розміру) реальних збитків, завданих підприємствам, установам та організаціям, іншим суб`єктам господарювання всіх форм власності внаслідок втрати, руйнування або пошкодження їх майна у зв`язку зі збройною агресією російської федерації (далі – збройна агресія), оцінки (визначення розміру) упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності зазначеними суб`єктами господарювання, а також оцінки потреб у відновленні майна суб`єктів господарювання. 
Відповідно до цієї Методики об`єктом оцінки збитками є економічні втрати підприємств, установ та організацій, інших суб`єктів господарювання всіх форм власності, згідно з підпунктами 18 і 19 пункту 2 Порядку визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії російської федерації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2022 року № 326 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2022 року № 951).
Оцінка шкоди та збитків, що проводиться відповідно до цієї Методики, здійснюється з метою, зокрема визначення збитків, завданих внаслідок збройної агресії, для цілей подання позовів (у тому числі колективних) постраждалими до судових інстанцій, зокрема міжнародних, а також подання позову державою Україна до міжнародних судових інстанцій.
Оцінка збитків, завданих постраждалим внаслідок збройної агресії, здійснюється шляхом проведення незалежної оцінки збитків або є результатом проведення судової експертизи (експертного дослідження).
Незалежна оцінка збитків забезпечується суб`єктами оціночної діяльності – суб`єктами господарювання, визнаними такими Законом України “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні” (далі – суб`єкти оціночної діяльності), з дотриманням національних та міжнародних стандартів оцінки, з урахуванням особливостей, що визначені цією Методикою.
Судова експертиза (експертне дослідження), що пов`язана з оцінкою збитків, та діяльність судових експертів, що пов`язана з оцінкою майна, здійснюється на умовах і в порядку, передбачених Законом України “Про судову експертизу”, з урахуванням особливостей методичного регулювання оцінки збитків, спричинених втратою, руйнуванням та пошкодженням майна державної, комунальної та приватної форм власності в ході збройної агресії, визначених цією Методикою. При цьому в дослідницькій частині висновку експерта відображаються всі процедури, пов`язані з оцінкою збитків, що визначені цією Методикою.
Об`єкт та мета оцінки повинні бути зазначені у звіті про оцінку збитків або висновку експерта.
Незалежна оцінка збитків проводиться на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності та замовником такої оцінки, у якому встановлюється дата оцінки.
Судова експертиза, що пов`язана з оцінкою збитків (визначенням розміру збитків у вартісному виразі), призначається (доручається) відповідно до вимог Закону України “Про судову експертизу” та відповідного процесуального законодавства. Експертне дослідження, що пов`язане з оцінкою збитків (визначенням розміру збитків у вартісному виразі), призначається (доручається) відповідно до вимог законодавства.
За результатами незалежної оцінки збитків складається звіт про оцінку збитків в електронній формі та у паперовій формі (за необхідності), якщо складення звіту про оцінку збитків у паперовій формі визначено завданням на проведення оцінки збитків (договором на проведення оцінки майна) або законодавством.
Висновок експерта складається судовим експертом з дотриманням вимог статті 4 Закону України “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні”, Закону України “Про судову експертизу”, відповідного процесуального законодавства. У дослідницькій частині висновку експерта відображаються всі процедури, пов`язані з оцінкою збитків, що визначені цією Методикою.
Дата оцінки є датою, на яку проводиться оцінка збитків. Датою оцінки є будь-яка дата, що передує або збігається з датою подання позову до суду (датою звернення до відповідного органу про компенсацію), але не раніше ніж 23 лютого 2022 року.
Таким чином, розрахунок збитків має бути обґрунтованим та документально підтвердженим.
Звертаючись з даним позовом позивач, в якості доказів понесення збитків у вигляді упущеної вигоди, надав суду бухгалтерські документи, первинні документи та фінансову звітність Товариства, зокрема:
- витяг з Єдиного державного реєстру тварин №03796761/09.12.2022/В4 про ідентифікацію і реєстрацію великої рогатої худоби від 09.12.2022, виданий Головним управлінням Держпродспоживслужби в Чернігівській області;
- звіти про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду за формою №29-сг на 01.12.2019, у 2020 році та у 2021 році;
- звіти про основні економічні показники роботи сільськогосподарських підприємств за формою №50-сг за 2019, 2020, 2021 роки;
- звіти 50-СХ за січень-грудень 2021 року, березень-травень 2022 року, січень-грудень 2022 року;
- звіти про реалізацію продукції сільського господарства за формою №21-заг за 2019, 2020, 2021 роки;
- інформаційну довідку про кількість та вартість реалізованого молока за 2021 рік;
- довідку про собівартість реалізованого молока за березень-травень 2022 року;
- довідку про кількість та вартість реалізованого молока за березень-травень 2022 року;
- фінансову звітність за 2019, 2020 та 2021 роки;
- Договір №1 постачання молока-сировини (молоко) від 01.01.2022;
- протокол №19 від 14.01.2022 погодження закупівельної ціни на молоко-сировину згідно з ДСТУ 3662-2018 до Договору №1 від 01.01.2022;
- приймальну квитанцію №СА-ЦБ/ПКЗ-000031 на закупівлю молочної сировини період з 01.02.2022 по 28.02.2022;
- висновок експертів №2/05-25 за результатами проведення комплексної судової транспортно-товарознавчої та економічної експертизи від 09.06.2025, складений судовими експертами Булейком О.А. (свідоцтво №364 від 22.02.2013, строком дії до 22.02.2016, продовжено до 07.06.2022) та Машиніченком О.А. (свідоцтво №907 від 16.01.2014, строком дії до 16.01.2017, продовжено до 25.10.2022). Строк дії зазначених свідоцтв про присвоєння кваліфікації судового експерта продовжено, відповідно до наказу №1138/5 від 14.03.2022, відповідно до наказу №3565/5 МЮ України від 10.12.2024, свідоцтва є дійсними та вважаються безстроковими).
За висновком експертів №2/05-25 за результатами проведення комплексної судової транспортно-товарознавчої та економічної експертизи від 09.06.2025 документально підтверджено розмір шкоди, завданої ТОВ ім. Шевченка внаслідок збройної агресії російської федерації у вигляді упущеної вигоди у розмірі 229849,99 доларів США. Станом на дату проведення експертизи – 09.06.2025 за курсом Національного банку України гривневий еквівалент упущеної вигоди ТОВ ім. Шевченка, спричиненої блокуванням господарської діяльності Товариства збройними силами російської федерації складає 9516203,32 грн.
Згідно з частинами першою, другою статті 98 ГПК України висновок експерта – це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.
Статтею 104 ГПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Системний аналіз змісту вказаних норм процесуального законодавства свідчить, що висновок експерта є рівноцінним засобом доказування у справі, наряду з іншими письмовими, речовими і електронними доказами, а оцінка його, як доказу, здійснюється судом у сукупності з іншими залученими до справи доказами за загальним правилом статті 86 ГПК України.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04 квітня 2023 року у справі № 908/807/18.
Згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Зокрема, частиною 7 статті 98 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Відповідно до абзацу 10 частини 2 пункту 4.14 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 №53/5, у вступній частині висновку експерта зазначаються, зокрема, попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України.
Отже законодавець визначає, що обов`язковою вимогою до висновку експерта є вказівка на те, що останній обізнаний про відповідальність.
Зазначення експертом при складанні висновку, що він попереджений (обізнаний) про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України є його обов`язком. 
Відповідна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 904/684/18.
За змістом ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи наведені вище висновки Верховного Суду, а також те, що складений Висновок експертів №2/05-25 за результатами проведення комплексної судової транспортно-товарознавчої та економічної експертизи від 09.06.2025 містить відмітку про те, що експерти обізнані (попереджені) про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків, такий висновок є висновком експерта в розумінні ст. 98 Господарського процесуального кодексу України і як наслідок – належним та допустим доказом у справі.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено повний склад цивільного правопорушення, що є умовою та підставою для застосування до відповідача такого заходу відповідальності як відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди.
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суду належить зважати на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі “Чахал проти Об`єднаного Королівства” (Chahal v. theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності “небезпідставної заяви” за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути “ефективним” як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Афанасьєв проти України” від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).
З урахуванням наведеного, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Права особи в суді повинні бути захищені таким способом, який реально відновить її порушені інтереси.
Суд зазначає, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми завданих збитків у вигляді упущеної вигоди у даному випадку є законною, обґрунтованою та документально доведеною; крім того є ефективним способом захисту порушеного права в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично призведе до відповідного відшкодування.
Виходячи з приписів п. 9 Методики, за умовну грошову одиницю приймають долар США. Отриманий результат в еквіваленті умовної грошової одиниці переводять у гривневий еквівалент за курсом Національного банку України на дату оцінки.
Відтак відповідне визначення збитків у вигляді упущеної вигоди в еквіваленті іноземної валюти є цілком обґрунтованим та справедливим, оскільки в такий спосіб позивач убезпечує себе від непередбачуваної втрати активів, пов`язаної з коливанням обмінних курсів валют.
Разом з цим, наразі є загальновідомими обставини нестабільності національної валюти, внаслідок її девальвації, що має наслідком часткове її знецінення та перешкоджає повному відшкодуванню (компенсації) шкоди, визначеної лише у гривневому еквіваленті, без прив`язки його до долару США, та буде суперечити наведеним законодавчим приписам щодо повного відшкодування.
Таким чином, з урахуванням обставин цієї справи, з метою запобігання втрати позивачем активів та необхідності повторного звернення позивача до суду для вжиття додаткових засобів захисту, що зумовлено девальвацією національної валюти України – гривні, є цілком обґрунтованим та справедливим визначення суми збитків у вигляді упущеної вигоди в іноземній валюті з урахуванням еквіваленту у гривні.
Всебічно, повно та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про понесення позивачем збитків у вигляді упущеної вигоди в сумі 229 849,99 доларів США, що еквівалентно 9 923 962,79 грн (станом на дату звернення з позовом до суду 15.01.2026) за обставин, встановлених у цій справі.
Розподіл судових витрат.
Згідно з пунктом 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат. 
Статтею 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За частиною 2 статті 129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач в установленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.
Позов позивачем подано через підсистему "Електронний суд".
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
В силу приписів п. 22 частини 1 статті 5 Закону України “Про судовий збір” позивач був звільнений від сплати судового збору на момент звернення до суду, відтак, з огляду на задоволення судом позову, поданого через підсистему "Електронний суд", з урахуванням ціни позову, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід Державного бюджету України у розмірі 119087,55 грн.
Керуючись статтями 2, 129, 161, 178, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з російської федерації в особі Генеральної прокуратури російської федерації (вул. Велика Дмитрівка, будинок 15а, к. 1, МСП-3, м. Москва, російська федерація, 125993, ідентифікаційний код юридичної особи відсутній) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка (код ЄДРПОУ 03796761, вул. Тарасевича, будинок 1Б, с. Тараса Шевченка, Чернігівський район, Чернігівська область, 15054) 229 849,99 доларів США, що еквівалентно 9 923 962,79 грн (станом на дату звернення з позовом до суду 15.01.2026).
3. Стягнути з російської федерації в особі Генеральної прокуратури російської федерації (вул. Велика Дмитрівка, будинок 15а, к. 1, МСП-3, м. Москва, російська федерація, 125993, ідентифікаційний код юридичної особи відсутній) в дохід Державного бюджету України (Отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; Код отримувача (код ЄДРПОУ 37993783); Банк отримувача Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача UA908999980313111256000026001; Код класифікації доходів бюджету 22030106) 119087,55 грн судового збору.
4. Накази видати після набрання рішенням суду законної сили.
Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду згідно зі статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України подається безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 03.04.2026.

Суддя Т.О.Кузьменко