Справа № 420/1075/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України, в якому просить: 
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні Державного кордону України від 12 грудня 2024 року, прийняте начальником відділення зв`язку начальником зв`язку відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б), старшим лейтенантом ОСОБА_2 , яким позивачу відмовлено у перетинанні Державного кордону України.
В обґрунтування позовних вимог позивак зазначає, що на підтвердження права на перетин Державного кордону України в умовах воєнного стану, ним було надано співробітнику ДПСУ, окрім закордонного паспорта громадянина України свого та його дружини, військово-обліковий документ у вигляді Тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 з оновленими військово-обліковими даними та вклеєним штрих-кодом, довідку про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період №17086 від 19.11.2024 року на підставі п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» має дружину з числа осіб з інвалідністю 2 групи, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 , посвідчення про отримання державної соціальної допомоги особи з інвалідністю серії НОМЕР_4 ОСОБА_3 , довідка до акта огляду медико- соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №879256, в які зазначено, що ОСОБА_3 є інвалідом другої групи, інвалідність з дитинства з ураженням ОРА. Однак, після огляду наданих документів, ОСОБА_1 була оформлена і видана відмова в перетині кордону, яка всупереч Наказу МВС України «Про затвердження форми рішення про відмову в перетинанні державного кордону України» від 05 червня 2023 року № 457, не містить нормативного обґрунтування причини такої відмови, лише зазначено «у особи відсутні документи, які дають право на перетин Державного кордону України державного кордону України під час введення на території України надзвичайного або воєнного стану у відповідності до п.2, п.2-1-2-12 Правил перетинання Державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року, ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Ухвалою від 20.01.2025 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. 
Представником військової частини НОМЕР_1 відзив на позовну заяву до суду не надано.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , який є громадянином України, під час перетину Державного кордону України 12.12.2024 року співробітнику Держприкордонслужби України було надано військово-обліковий документ у вигляді Тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 з оновленими військово-обліковими даними та вклеєним штрих-кодом, довідку про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період №17086 від 19.11.2024 року на підставі п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (має дружину з числа осіб з інвалідністю 2 групи), свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 , посвідчення про отримання державної соціальної допомоги особи з інвалідністю серії НОМЕР_4 ОСОБА_3 , довідка до акта огляду медико- соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №879256, в якій зазначено, що ОСОБА_3 є інвалідом другої групи, інвалідність з дитинства з ураженням ОРА (опорно-рухового апарату).
12.12.2024 під час перетину Державного кордону України в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Рені», старшим лейтенантом ОСОБА_2 позивачу відмовлено у перетинанні Державного кордону України, про що складане рішення, оформлене на бланку ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ).
Підставою прийняття вищезазначеного рішення вказано, що у особи відсутні документи, які дають право на перетин Державного кордону України під час введення на території України надзвичайного або воєнного стану у відповідності до п.2, п.2-1-2-12, Правил перетинання Державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року, ст.. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Не погоджуючись із рішенням відповідача про відмову у перетині Державного кордону України, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України “Про прикордонний контроль”.
Згідно ст. 2 Закону України “Про прикордонний контроль” прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів. Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.
Відповідно до ст. 6 Закону України “Про прикордонний контроль” пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні. Прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.
Згідно ст. 14 Закону України “Про прикордонний контроль” іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.
Форма рішення про відмову у перетині державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону. Особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право протягом одного місяця з дня прийняття відповідного рішення у передбаченому законом порядку оскаржити його до органу Державної прикордонної служби України вищого рівня або до адміністративного суду за місцем розташування відповідного органу. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії.
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері регулює Закон України “Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України”.
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України” громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну. На громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов`язки. За громадянами України зберігаються на її території майно, кошти, цінні папери та інші цінності, що належать їм на праві приватної власності. Будь-яке обмеження їх громадянських, політичних, соціальних, економічних та інших прав не допускається.
Згідно ст. 3 Закону України “Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України” перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 з 5:30 24 лютого 2022 року введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації.
Пунктом 2 вказаного Указу постановлено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України “Про правовий режим воєнного стану”.
Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України “Про правовий режим воєнного стану” воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.
Згідно ст. 8 Закону України “Про правовий режим воєнного стану” в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема, встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.
Відповідно до п. 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 р. № 1455, перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.
Порядок та умови перетинання громадянами України державного кордону визначають Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин; далі за текстом – Правила № 57).
Згідно п. 2 Правил № 57 перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу. У випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.
Відповідно до абз. 6 п. 2-1 Правил № 57 у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право, зокрема, батьки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років, за наявності свідоцтва про народження дитини або документів, що підтверджують відповідні повноваження особи, що супроводжує дитину з інвалідністю (у разі здійснення супроводу опікуном, піклувальником, одним або обома прийомними батьками, батьками-вихователями), посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Закону України “Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю”, в якому зазначено статус “дитина з інвалідністю”, або довідки про отримання державної соціальної допомоги дітям з інвалідністю, виданої структурним підрозділом з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві держадміністрації, виконавчим органом міської ради, до території територіальної громади якої входить територія міста обласного значення, районної у місті (у разі її утворення) ради (незалежно від того, кого призначено отримувачем допомоги), або індивідуальної програми реабілітації дитини з інвалідністю, виданої лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я, або медичного висновку про дитину з інвалідністю до 18 років (їх нотаріально засвідчених копій).
Виїзд за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, зазначених в абзацах третьому-сьомому, дев`ятому і десятому цього пункту та п. 2-2 цих Правил, може здійснюватися самостійно без осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, осіб, які потребують постійного догляду, чи дітей, визначених пунктом 2-2 цих Правил, на підставі довідки про перебування таких осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, осіб, які потребують постійного догляду, чи дітей, визначених пунктом 2-2 цих Правил, на консульському обліку, документів (їх нотаріально засвідчених копій), що дають право на виїзд, які передбачені відповідно в абзацах третьому - сьомому, дев`ятому і десятому цього пункту та пункті 2-2 цих Правил, та документів, зазначених у пункті 2 цих Правил.
Відповідно до п. 2-6 Правил № 57 у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому і третьому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а також пункті 2-14 цих Правил.
Водночас, згідно абз.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.
Також, відповідно до ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема, наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи.
Отже, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначений вичерпний перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову під час мобілізації та у кожному конкретному випадку особам, які не підлягають призову у разі перетину кордону необхідно надати підтверджуючі документи.
Судом встановлено, що позивачем було надано співробітнику Держприкодронслужби довідку до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №879256, в якій вказано, що ОСОБА_3 (дружина позивача) є особою з інвалідністю ІІ групи, причина інвалідності - інвалідність дитинства з ураженням ОРА.
На підставі цієї обставини, ОСОБА_1 отримав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п.11 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на строк до 07.02.2025 року, що підтверджується довідкою від 19.11.2024 №17086, виданою ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В оскаржуваному рішенні про відмову у перетинанні Державного кордону України зазначено, що причиною відмови стало те, що у особи відсутні документи, які дають право на перетин Державного кордону України під час введення на території України надзвичайного або воєнного стану у відповідності до п.2, п.2-1-2-12 Правил перетинання Державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року, ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Суд наголошує, що відповідно до змісту статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль» рішення уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону про відмову громадянину у праві перетину кордону в кожному випадку повинно бути обґрунтованим, із зазначенням конкретних причин відмови.
Натомість, в оскаржуваному рішенні від 12.12.2024 року про відмову ОСОБА_1 у перетині державного кордону не зазначено, які саме документи відсутні чи потрібні для надання для перетину державного кордону на виїзд з України, така підстава як «у особи відсутні документи, які дають право на перетин Державного кордону України під час введення на території України надзвичайного або воєнного стану у відповідності до п.2, п.2-1-2-12 Правил перетинання Державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року, ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не ґрунтується на положеннях закону, є необґрунтованим та спростовується вищевикладеними обставинами, встановленими судом.
З огляду на суть та характер спірних відносин, зважаючи на необґрунтованість прийнятого рішення про відмову в перетині Державного кордону України, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача буде визнання протиправним та скасування рішення про відмову позивачу у перетині Державного кордону України від 12.12.2024 року, прийняте начальником відділення зв`язку начальником зв`язку відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б), старшим лейтенантом ОСОБА_2 , яким позивачу відмовлено у перетинанні Державного кордону України.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За встановлених обставин, суд дійшов висновку про повне задоволення позову.
Задовольняючи позов, суд вказує умовне найменування відповідача, яке зазначене в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та, відповідно, в ЄСІТС під час реєстрації Електронного кабінету відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд, 

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_5 ) до військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) – задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні Державного кордону України від 12 грудня 2024 року, прийняте начальником відділення зв`язку начальником зв`язку відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б), старшим лейтенантом ОСОБА_2 , яким позивачу відмовлено у перетинанні Державного кордону України. 
Стягнути за рахунок військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів