Справа № 465/6388/24 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М. 
Провадження № 22-ц/811/3022/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Мікуш Ю.Р., Шандри М.М.
секретаря: Заяць Я.І. 
з участю: представника ОСОБА_1 – Балаєва Б.Д.,
представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом доОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позов мотивувала тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 10 серпня 2020 року з вини ОСОБА_2 , належний їй автомобіль марки «Subaru Forester», реєстраційний номер НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження, чим їй завдано матеріальних збитків.
Оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує вартість автомобіля без врахування аварійних пошкоджень, то вартість матеріального збитку приймається рівним ринковій вартості автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди без врахування аварійних пошкоджень та становить 199 101.00 грн.
Приватне акціонерне товариство «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП», будучи страховиком цивільно-правової відповідальності особи, винної в дорожньо-транспортній пригоді виплатило страхове відшкодування в розмірі 98 827.53 грн, що недостатньо для повного відшкодування збитків, тому з ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця між сумою завданих збитків та сумою страхової виплати в розмірі 100273.47 грн, а також витрати, пов`язані з оцінкою вартості автомобіля в сумі 3000 грн.
Відносини з відшкодування шкоди є грошовим зобов`язання, виконання якого відповідачка прострочила, тому за період з 11 серпня 20202 року по 15 листопада 2024 року з неї підлягають стягнення інфляційні втрати в розмірі 64416.36 грн та 3 % річних в розмірі 12 881.65 грн.
З наведених підстав просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 177 571.00 грн, з яких 100 273.00 грн – матеріальні збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 64416.36 грн – інфляційній втрати та 12 881.65 грн – 3 % річних за час прострочення. 
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 липня 2025 року первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 69101.00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000.00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 882.29 грн, а також судові витрати за проведення експертного дослідження у розмірі 1116.30 грн.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 липня 2025 року оскаржила ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що з вини ОСОБА_2 відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій пошкоджено належний їй автомобіль, відтак у відповідачки виник обов`язок відшкодувати їй різницю між розміром завданої шкоди та страховою виплатою в сумі 100 273.47 грн.
Оскільки між сторонами виникли відносини, що мають характер грошового зобов`язання, виконання якого відповідачка прострочила, завдана шкода підлягає відшкодуванню з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох відсотків річних від простроченої суми.
МТСБУ лише гарантує отримання відшкодування постраждалою особою, коли страхова компанія немає фінансової спроможності на виплату та не може відповідати за прострочення виконання зобов`язань із виплати страхового відшкодування.
Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 липня 2025 року в частині незадоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким ці позовні вимоги задовольнити, а в решті рішення суду залишити без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 на їх заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з п 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01 липня 2004 року, що був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.
Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, – це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01 липня 2004 року).
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (п. 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року).
Судом встановлено, що 10 серпня 2020 року о 15 год. 30 хв. по вулиці Коновальця, 105 у місті Львові, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «AUDI Q3», реєстраційний номер НОМЕР_2 , проявила неуважність до дорожньої обстановки, не вибрала безпечної швидкості руху та дистанції, здійснила зіткнення з автомобілем марки «Subaru Forester», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який внаслідок інерційного руху здійснив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Jetta», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 , який зупинився спереду, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушила п.п. 12.1, 13.1 ПДР України, внаслідок чого на ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР №134559 від 10 серпня 2020 року.
Постановою Франківського районного суду м. Львова від 01 червня 2021 року у справі № 465/5322/21, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 02 серпня 2021 року, провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП.
Оскільки провадження закрито з нереабілітуючих підстав, вина ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді встановлена вищезазначеною постановою суду. 
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 
Таким чином, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі статті 38 КУпАП за закінченням строків накладення адміністративного стягнення, не звільняє винну особу від відповідальності за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 підтверджується, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Subaru Forester», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Відповідно до звіту № 1163/24 про оцінку автомобіля марки «Subaru Forester», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складеного 14 травня 2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю АК «Експерт-Сервіс» наданого на замовлення ОСОБА_1 , ринкова вартість автомобіля марки «Subaru Forester», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 199 101.00 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Subaru Forester», реєстраційний номер НОМЕР_1 без урахування коефіцієнта фізичного зносу складає 209 634,53 грн, вартість матеріального збитку становить 199 101.00 грн.
У звіті про оцінку автомобіля № 1163/24 14 травня 2024 року зазначено про те, що оскільки вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивачки перевищує його ринкову вартість, проводити відновлювальні ремонтні роботи автомобіля економічно недоцільно, тому вартість матеріального збитку приймається рівним ринковій вартості автомобіля на момент дослідження без врахування аварійних пошкоджень.
Рахунком № 1163 від 10 травня 2024 року підтверджується, що загальна вартість послуг з експертного дослідження становить 3000 грн (а.с. 47).
Квитанцією № 175840201 від 10 травня 2024 року підтверджується, що ОСОБА_1 сплатила на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю АК «Експерт-Сервіс» 3000 грн (с.а. 49).
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «AUDI Q3», реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова група «Ю.Бі.Ай-КООП» відповідно до полісу №АО/4075051.
22 травня 2024 року та 11 червня 2024 року ОСОБА_1 зверталася до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» із заявами про виплату страхового відшкодування (а.с. 53-56).
Разом з тим, встановлено, що 19 квітня 2021 року Національний банк України ухвалив рішення застосувати до чотирьох страхових компаній захід впливу у вигляді тимчасового зупинення всіх ліцензій. За результатами розгляду актів вирішено зупинити ліцензію, зокрема, АТ «СК «Ю.БІ.АЙ-КООП» (ЄДРПОУ 31113488).
МТСБУ на своїй офіційній веб-сторінці поінформувало про втрату АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» статусу асоційованого члена МТСБУ з 01 вересня 2021 року у зв`язку з наявністю заборгованості по сплаті внесків та відрахувань до фондів МТСБУ.
19 вересня 2024 року МТСБУ виплатило ОСОБА_6 страхове відшкодування в розмірі 98827.53 грн. (а.с. 88).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку), винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).
Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
У полісі №АО/4075051 від 19 лютого 2020 року передбачено, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 130 000 грн.
При цьому матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність у страховика обов`язку виплатити страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика.
Оскільки матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля марки «Subaru Forester», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 199 101.00 грн, а ліміт відповідальності страховика – 130 000 грн, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з ОСОБА_2 , як винної особи в дорожньо-транспортній пригоді, на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню кошти у розмірі 69101.00 грн (199 101.00 грн – 130 000.00 грн = 69101.00 грн), що становлять різницю між фактичним розміром завданих збитків і страховою виплатою, а також 1116 грн за проведення експертного дослідження, що пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вважає, що у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання з відповідачки на її користь підлягають стягненню інфляційні втрати та 3 % річних за період з 11 серпня 2020 року по 15 листопада 2024 року.
Згідно з наданим позивачкою розрахунком інфляційні втрати за цей період становлять 64416.36 грн, а 3 % річних – 12 881.65 грн. 
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. 
По своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування. 
Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. 
Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 757/3725/15-ц, від 16 червня 2021 року в справі № 910/14341/18, від 22 грудня 2022 року в cправі № 902/1301/21, від 06 грудня 2023 року в справі № 522/12406/22, від 29 січня 2025 року в справі № 201/1763/22 та від 23 квітня 2025 року у справі № 694/1482/21.
Однак, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір про відшкодування шкоди не укладався, рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди у період з 11 серпня 2020 року по 15 листопада 2024 року не ухвалювалося.
За таких обставин, оскільки конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди не відбулося, прострочення виконання грошового зобов`язання у ОСОБА_2 не настало, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з неї на користь ОСОБА_1 трьох відсотків річних та інфляційних втрат.  
Доводи апеляційної скарги щодо прострочення відповідачкою виконання грошового зобов`язання не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами. 
Покликання апелянта на те, що МТСБУ лише гарантує отримання відшкодування постраждалою особою, коли страхова компанія немає фінансової спроможності на виплату, та не може відповідати за прострочення виконання зобов`язань із виплати страхового відшкодування, не свідчить про виникнення обов`язку з відшкодування інфляційних втрат та трьох процентів річних у особи, винної в дорожньо-транспортній пригоді.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, постановлено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 липня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 09 березня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 

Судді: Мікуш Ю.Р. 

Шандра М.М.