Справа № 751/10228/25 	Головуючий у 1 інстанції Топіха Р. М. 	
Провадження № 33/4823/438/26 	  	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП  	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Заболотного В.М., з участю захисника - Юхимович С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Юхимович С.А. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 березня 2026 року,
В С Т А Н О В И В :
Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , учасник бойових дій, 
притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 

Відповідно до п.13 ст.5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору.

Місцевим судом встановлено, що 20 листопада 2025 року о 07 год 19 хв, у місті Чернігові, по вул. Лісковицька, 2, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «RENAULT PREMIUM», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, підвищена жвавість ходи. Від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі у лікаря-нарколога відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

Не погодившись із рішенням суду, захисник Юхимович С.А. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову місцевого суду скасувати як незаконну, а провадження в справі закрити за відсутністю в діях її підзахисного складу даного адміністративного правопорушення. В обґрунтування скарги послалась на необ`єктивне дослідження місцевим судом усіх обставин справи в їх сукупності. Вказує, що матеріали справи, в тому числі відеозапис з нагрудної камери поліцейського, не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, у зв`язку з чим усі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустими доказами його вини. Зазначила, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Жодних ознак, які б вказували на наявність у нього відповідного стану, у поведінці ОСОБА_1 не простежувалося. Апелянт вказує, що протокол про адміністративне правопорушення не є належним доказом вини ОСОБА_1 , оскільки не був складений в присутності двох свідків, які були очевидцями виявлення ознак наркотичного сп`яніння у водія та його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі. Вважає, що відеозапис не є належним та допустимим доказом, оскільки він скопійований і не є оригіналом. Крім того, на відеозаписі відсутній факт роз`яснення працівниками поліції ОСОБА_1 його процесуальних прав та обов`язків. Відеозапис не є безперервним і не відображає усіх обставин даної події, що свідчить про редагування його особою, яка копіювала відео з оригіналу. За таких підстав, апелянт, посилаючись на ст.62 Конституції України, наголошує, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Також просила поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду, як пропущений з поважних причин, оскільки ні ОСОБА_1 , ні захисник не були безпосередньо присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, а копію постанови отримали пізніше, 

У судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи був поінформований належним чином, що підтвердив його захисник, просив розглянути справу без його участі.
Відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши пояснення захисника Юхимович С.А., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена, зокрема, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником, протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Згідно зі ст.289 КУпАП в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин, цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
З метою забезпечення принципу доступу громадян до правосуддя, з огляду на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд вважає за можливе поновити захиснику Юхимович С.А. строк на звернення до суду.

Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. 

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані наркотичного сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Відповідно до п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п.6 розділу І та п.6 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також у закладі охорони здоров`я.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 
№518114 від 20.11.2025, ОСОБА_1 , 20 листопада 2025 року о 07 год 19 хв, у місті Чернігові, по вул. Лісковицька, 2, керував транспортним засобом марки «RENAULT PREMIUM», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, підвищена жвавість ходи. Від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.3).
Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП.

З переглянутого апеляційним судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що транспортний засіб марки «RENAULT PREMIUM», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , зупинився на пішохідному переході та стояв з увімкненим двигуном та аварійним сигналом. Під час спілкування з поліцейськими водій вийшов з автомобіля та пояснив, що заблукав і зупинився, щоб спитати куди їхати. Працівником поліції ОСОБА_1 було повідомлено, що він зупинився з порушенням Правил дорожнього руху, а саме: на пішохідному переході. У подальшому, під час перевірки документів, поліцейським повідомлено водію про наявні у нього ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: блідість обличчя, тремтіння пальців рук, підвищена жвавість, та запропоновано пройти огляд у медичному закладі у лікаря-нарколога, на що водій погодився. У даному випадку повідомлені поліцейськими ознаки у ОСОБА_1 були явними. Також, поліцейським повідомлено про необхідність проведення поверхневої перевірки транспортного засобу, однак водій не дозволив це зробити та замкнув транспортний засіб. У подальшому в лікарні ЧОПНЛ водій відмовився від проходження огляду. Поліцейським було роз`яснено ОСОБА_1 його права, також неодноразово попереджено про відповідальність за відмову від проходження огляду з метою виявлення стану сп`яніння та був складений відносно нього адміністративний протокол.

Проаналізувавши даний відеозапис, апеляційний суд приходить до висновку, що посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, не заслуговують на увагу, оскільки поведінка водія свідчить про протилежне.
Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, визначеного Інструкцією. Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні особи до адміністративної відповідальності.
До того ж, будь-яких зауважень чи заперечень щодо порядку проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння та оформлення протоколу щодо нього, ОСОБА_1 не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його прав під час складання протоколу до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять.

Доводи апелянта про недоведеність керування її підзахисним транспортним засобом спростовуються дослідженими доказами у їх сукупності, так як поведінка ОСОБА_1 на місці та його висловлювання вказувало на те, що він керував автомобілем, а відсутність відображення факту керування не може бути єдиною підставою для закриття провадження у справі.
Відтак, апеляційний суд не має сумнівів, що саме ОСОБА_1 був водієм транспортного засобу «RENAULT PREMIUM», д.н.з. НОМЕР_1 , а тому відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху мав обов`язок пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, від виконання якого він відмовився.

Посилання сторони захисту на те, що вивлення ознак сп`яніння у ОСОБА_1 та складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення було проведено без участі свідків, які були б очевидцями виявлення ознак наркотичного сп`яніння у водія та його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, не ґрунтується на Законі та спростовується вимогами ч.2 ст.266 КУпАП, згідно з якою під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Враховуючи наявність відеозапису з нагрудної камери поліцейського, присутність свідків у даному випадку не потрібна.

Доводи апелянта про те, що у ОСОБА_1 були відсутні ознаки наркотичного сп`яніння, не заслуговують на увагу, так як вони спростовуються відеозаписом події, згідно яких у останнього були наявні ознаки наркотичного сп`яніння, які встановлені працівником поліції у відповідності до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п.п.2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Отже, зазначеними нормами закону встановлено, що поліцейський уповноваженого підрозділу Національної поліції України, керуючись вищенаведеним переліком ознак наркотичного сп`яніння, самостійно визначає наявність чи відсутність підстав у особи для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Вирішення їх наявності чи відсутності відноситься до виключної компетенції поліцейського, який керуючись загальносуспільними нормами зовнішнього вигляду особи, яка не перебуває в наркотичному сп`янінні, на власний розсуд визначає наявність чи відсутність ознак такого сп`яніння.
Виявлені поліцейським у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння, були вказані в направленні на огляд, зокрема, виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідістю обличчя, підвищена жвавість ходи (а.с.4).
Відтак, доводи апелянта про відсутність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння носять суб`єктивний характер.

Крім того, посилання апелянта на те, що працівники поліції не роз`яснили водію його права та обов`язки, не заслуговують на увагу, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення міститься відмітка про те, що ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП. 
До того ж, ОСОБА_1 у повній мірі використав своє право на захист і під час розгляду справи місцевим судом скористався послугами захисника – кваліфікованого адвоката Юхимович С.А., яка протягом усього часу судового розгляду здійснювала його юридичний захист.

Твердження захисника, що відеозапис не може бути допустимим доказом, оскільки відеофіксація не є безперервною, апеляційний суд визнає неспроможними, так як хронологія подій була зафіксована з використанням спеціальних технічних засобів за часом безперервно, і при його огляді у суду не виникає сумнівів у достовірності зафіксованої на відеозаписі інформації, а тому відеозапис є належним та допустимим доказом. До того ж, вказаний відеозапис є лише одним із доказів на підтвердження даних, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. Крім того, на відеозаписі чітко зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння і підстави піддавати сумніву зміст даного відеозапису відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б не були предметом дослідження в суді першої інстанції, або порушень судом вимог матеріального або процесуального закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

Відтак, доводи апелянта про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, не заслуговують на увагу. Таку позицію сторони захисту слід розцінювати, як намагання ОСОБА_1 уникнути установленої законом відповідальності за скоєне.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він, керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, з чим погоджується й апеляційний суд.

Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст.33 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності. 

Відтак, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,  

П О С Т А Н О В И В :

Поновити захиснику Юхимович С.А. строк на апеляційне оскарження постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23.03.2026 року.

Апеляційну скаргу захисника Юхимович С.А. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 березня 2026 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя	В. М. Заболотний