ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 березня 2026 року	справа № 380/25205/25	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання дій Військової частини НОМЕР_1 протиправними та зобов`язання вчинити дії,
Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 до 16.07.2025 в неповному обсязі, а саме: з порушенням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;
- зобов`язати Військової частини НОМЕР_1 , нарахувати і виплатити ОСОБА_1 різницю індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 до 16.07.2025 в загальній сумі 395 060,72 грн, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, із одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . У березні 2018 року на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 відбулося підвищення грошового забезпечення військовослужбовців, що призвело до зміни правил обчислення індексації. Позивач стверджує, що оскільки сума підвищення його грошового доходу в березні 2018 року виявилася меншою за суму можливої індексації, що склалася у цьому місяці, він, згідно з приписами абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, набув право на щомісячне отримання фіксованої суми індексації («індексації-різниці»). Вказана виплата, на переконання Позивача, повинна була здійснюватися щомісячно в повному обсязі аж до моменту його виключення зі списків особового складу частини, проте Відповідач таку виплату не проводив, чим допустив протиправну бездіяльність та порушив право Позивача на належне грошове забезпечення.
Ухвалою від 30 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Свої заперечення мотивує тим, що за результатами проведених розрахунків у березні 2018 року розмір підвищення посадового окладу та інших постійних складових грошового забезпечення Позивача перевищив суму можливої індексації, а тому право на «індексацію-різницю» не виникло. 
Крім того, Відповідач зауважує, що у 2023 році чинність Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» була офіційно зупинена нормами Закону про Державний бюджет, що, на його думку, виключає можливість будь-яких нарахувань за цей період.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
в с т а н о в и в :
Позивач, майстер-сержант ОСОБА_1 , проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.07.2025 № 204 Позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням з військової служби у відставку за станом здоров`я (на підставі висновку ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку).
Згідно з довідкою про нараховане та виплачене грошове забезпечення, виданою Відповідачем, а також картками особового рахунку Позивача за період з 2018 по 2025 роки, судом встановлено, що впродовж усього періоду служби, починаючи з 01.03.2018 і до дня звільнення 16.07.2025, Позивачу нараховувалася та виплачувалася лише поточна індексація грошового забезпечення (у періоди, коли індекс споживчих цін перевищував встановлений поріг). Проте індексація у вигляді «індексації-різниці» (так званої «фіксованої» суми), право на яку виникло у березні 2018 року у зв`язку зі зміною розмірів окладів на підставі Постанови КМУ № 704, Позивачу не нараховувалася та не виплачувалася.
Суд зазначає, що на виконання вимог Порядку № 1078, для визначення права на таку виплату необхідно провести зіставлення доходу Позивача за лютий 2018 року та березень 2018 року.
З матеріалів справи (карток особового рахунку) встановлено, що постійні складові грошового забезпечення Позивача за лютий 2018 року (посадовий оклад, оклад за званням, надбавка за вислугу років, премія та надбавка за особливості служби) становили 9 159,89 грн. 
У березні 2018 року, після набрання чинності Постановою КМУ № 704, аналогічні постійні складові грошового забезпечення Позивача становили 9 138,62 грн.
Таким чином, у місяці підвищення окладів (березень 2018 року) розмір грошового доходу Позивача не лише не перевищив суму можливої індексації, а й фактично зменшився на 21,27 грн порівняно з попереднім місяцем.
Відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. 
Оскільки фактичного підвищення (зростання) загального розміру постійних складових доходу Позивача у березні 2018 року не відбулося, сума індексації-різниці мала дорівнювати повній сумі можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
Суд наголошує, що за загальновідомими даними та сталою судовою практикою (зокрема, постановами Верховного Суду), сума можливої індексації за березень 2018 року становить 4463,15 грн. Вказана сума, згідно з абзацом 6 пункту 5 Порядку № 1078, має характер фіксованої виплати, яка виплачується щомісячно до наступного підвищення тарифних ставок (окладів).
Незважаючи на звернення представника Позивача до Військової частини НОМЕР_1 із відповідною заявою від 08.10.2025, Відповідач листом від 23.10.2025 № 18985/1 відмовив у здійсненні перерахунку, посилаючись на відсутність підстав. Така бездіяльність Відповідача призвела до неотримання Позивачем належних йому сум індексації за 88 місяців та 16 днів служби.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ч. 3,5 ст. 43 Конституції України закріплено, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання праці військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх трудових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.
При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).
Згідно з частинами першою - третьою статті 9 Закону Закон № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ (далі - Закон №1282-ХІІ).
Згідно з положеннями статті 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Підстави для проведення індексації визначені статтею 4 Закону №1282-ХІІ, відповідно до якої індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Тобто, сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Отже, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Звільнення особи із служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.
При цьому обмежене фінансування державного органу чи установи, де особа проходила службу, жодним чином не впливає на право особи отримати індексацію грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі - Постанова № 1013) були внесені зміни у вищевказаний Порядок №1078, у зв`язку з чим з 15.12.2015 вступили в дію нові правила індексації заробітної плати, які в силу п.6 вказаної постанови, застосовуються з 01 грудня 2015 року.
Так, відповідно до пункту 5 Порядку №1078 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013), у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Тобто, з прийняттям Постанови № 1013 від 09.12.2015 змінилась процедура визначення базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення.
Таким місяцем (базовим) є той, в якому відбулось підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці.
Порівняльний аналіз законодавства про індексацію грошових доходів дає підстави стверджувати про те, що новим базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення: до 01.12.2015 був місяць прийняття працівника на роботу та місяць збільшення заробітної плати; після 01.12.2015 є місяць збільшення тарифної ставки (окладу).
Для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.
Одночасно з цим, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Тобто, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу.
На основі аналізу наведених норм суд дійшов висновку, що місяць, у якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.
У цьому контексті суд звертає увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №1294) затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців.
Відповідно до пункту 13 Постанови № 1294 вона набрала чинності з 01.01.2008. Затверджені указаною постановою посадові оклади з 01.01.2008 не змінювались.
Вони змінилися у березні 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704), яка набрала чинності 01.03.2018 та, якою установлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців.
Щодо нарахування індексації грошового забезпечення у період з 2023 по 2025 роки, суд зазначає наступне.
На період з 01.01.2023 по 31.12.2023 нарахування та виплату будь-яких видів індексації грошового забезпечення було правомірно призупинено у зв`язку із зупиненням дії Закону №1282-XII відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік». Суд зауважує, що вказана норма є чинною, а отже, Відповідач у 2023 році був звільнений від обов`язку здійснювати нарахування індексації. Відтак, позовні вимоги в частині періоду з 01.01.2023 по 31.12.2023 задоволенню не підлягають.
Стосовно періоду з 1 січня 2024 року, суд вказує, що статтею 39 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» поновлено дію механізму індексації. При цьому встановлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 січня 2024 року.
Суд погоджується з доводами Відповідача в частині того, що для обчислення поточної індексації базовим місяцем став грудень 2023 року, а поріг індексації (103%) був перевищений лише у червні 2024 року, що дало право на поточну індексацію лише з серпня 2024 року.
Однак, суд наголошує, що предмет даного спору стосується не лише «поточної» індексації, а насамперед індексації-різниці, право на яку виникло у Позивача в березні 2018 року.
Відповідно до абзацу 6 пункту 5 Порядку № 1078, сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів). Оскільки після березня 2018 року посадові оклади військовослужбовців не підвищувалися, право на отримання цієї фіксованої суми (4463,15 грн) поновилося для Позивача з 01.01.2024 (після закінчення дії мораторію 2023 року) і не залежить від обчислення ІСЦ наростаючим підсумком у 2024 чи 2025 роках.
Вимоги статті 34 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» щодо обчислення ІСЦ наростаючим підсумком з січня 2025 року також стосуються виключно механізму виникнення права на нову поточну індексацію і не скасовують обов`язку Відповідача виплачувати встановлену раніше індексацію-різницю, яка є невід`ємною частиною щомісячного грошового забезпечення Позивача до моменту зміни його посадового окладу.
З огляду на викладене, Позивач має право на отримання індексації-різниці у розмірі 4463,15 грн на місяць за періоди з 01.03.2018 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 16.07.2025.
Суд зазначає, що стаття 39 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначає порядок обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком, починаючи з 1 січня 2024 року. Проте вказана норма стосується виключно механізму виникнення права на поточну індексацію і не змінює базовий місяць для виплат, право на які виникло раніше.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 1078, базовий місяць змінюється лише у разі підвищення тарифних ставок (посадових окладів). Оскільки підвищення окладів військовослужбовців у січні 2024 року або у січні 2025 року не відбувалося, базовим місяцем для Позивача залишається березень 2018 року.
Суд наголошує, що сума індексації-різниці, визначена у березні 2018 року, згідно з абзацом 6 пункту 5 Порядку № 1078, повинна виплачуватися щомісячно до наступного підвищення окладів. Оскільки таке підвищення не відбулося, обов`язок Відповідача щодо її виплати, який був тимчасово призупинений у 2023 році, у повному обсязі поновився з 01.01.2024.
Отже, за встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання Відповідача здійснити нарахування та виплату Позивачу індексації грошового забезпечення (індексації-різниці) із застосуванням базового місяця березня 2018 року підлягають задоволенню частково: за періоди з 01.03.2018 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 16.07.2025 (день виключення зі списків особового складу).
Позовні вимоги за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 задоволенню не підлягають у зв`язку із законним зупиненням дії Закону № 1282-XII на вказаний календарний рік.
Щодо доводів позовної заяви про перерахунок і виплату індексації грошового забезпечення, розрахованої як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу у березні 2018 року, суд зазначає наступне.
Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації: «поточної» та «індексації-різниці». Суми цих індексацій можуть нараховуватися як одночасно, так і окремо одна від одної. Питання виплати суми індексації у місяці підвищення грошових доходів, а також виплати визначеної суми індексації до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), врегульовано абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078.
Відповідно до вказаних норм, сума індексації у місяці підвищення окладів нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення. У такому разі сума індексації розраховується як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу. Згідно з абзацом 6 пункту 5 Порядку № 1078, ця сума виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів).
Для правильного застосування вказаних норм Порядку № 1078 та встановлення наявності права Позивача на отримання «індексації-різниці», суду належить послідовно встановити наступні юридично значущі обставини:
1. Розмір підвищення доходу Позивача у березні 2018 року. 
Він обчислюється як різниця між сумою грошового забезпечення у березні 2018 року та сумою грошового забезпечення у лютому 2018 року. При цьому, згідно з абзацом 5 пункту 5 Порядку № 1078, до розрахунку включаються лише складові грошового забезпечення, що не мають разового характеру.
З матеріалів справи (карток особового рахунку) встановлено:
Грошове забезпечення за лютий 2018 року: 9 159,89 грн. (постійні складові).
Грошове забезпечення за березень 2018 року: 9 138,62 грн. (постійні складові після набрання чинності Постановою № 704).
Математичний результат: 9 138,62 - 9 159,89 = -21,27 грн.
Оскільки фактичного зростання доходів не відбулося (дохід зменшився), для цілей індексації розмір підвищення (величина "А") приймається рівним 0,00 грн.
2. Сума можливої індексації грошового забезпечення у березні 2018 року. 
Ця сума (величина "Б") є індексацією, яка накопичилася б станом на березень 2018 року, якби базовим місяцем залишався січень 2008 року. Вона розраховується як добуток прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.03.2018 (1 762,00 грн.) та величини приросту індексу споживчих цін (253,3%)
Розрахунок: 1 762,00 * 253,3% / 100 = 4 463,15 грн.
Вказана сума є сталою величиною для вказаного періоду та неодноразово підтверджена висновками Верховного Суду.
3. Порівняння підвищення доходу (А) та суми можливої індексації (Б). 
Оскільки підвищення доходу (0,00 грн.) є меншим за суму можливої індексації (4 463,15 грн.), Позивач згідно з абзацом 4 пункту 5 Порядку № 1078 набув право на виплату індексації-різниці, що розраховується як різниця між цими величинами:
Розрахунок: 4 463,15 грн. - 0,00 грн. = 4 463,15 грн.
Суд наголошує, що на відміну від осіб, які розпочали службу після березня 2018 року, ОСОБА_1 на момент масштабної зміни окладів мав законне очікування на збереження купівельної спроможності свого грошового забезпечення. Відповідно до абзацу 6 пункту 5 Порядку № 1078, ця сума має виплачуватися щомісячно до наступного підвищення тарифних ставок (окладів). Враховуючи, що після 01.03.2018 оклади військовослужбовців не підвищувалися, право на отримання 4 463,15 грн. щомісяця було триваючим протягом усього періоду служби Позивача.
Загальний розрахунок суми заборгованості: Період нарахування: з 01.03.2018 по 16.07.2025 (за виключенням 2023 року).
Період 1 (з 01.03.2018 по 31.12.2022): 58 місяців. 4 463,15 грн. * 58 = 258 862,70 грн.
Період 2 (з 01.01.2023 по 31.12.2023): не нараховується (зупинено дію Закону № 1282-XII).
Період 3 (з 01.01.2024 по 30.06.2025): 18 місяців. 4 463,15 грн. * 18 = 80 336,70 грн.
Період 4 (з 01.07.2025 по 16.07.2025): 16 днів. (4 463,15 грн. / 31 день) * 16 днів = 2 303,56 грн.
Разом до виплати: 258 862,70 + 80 336,70 + 2 303,56 = 341 502,96 грн.
Суд зазначає, що Позивач у позові просив суму 395 060,72 грн., проте цей розрахунок не враховував законодавче зупинення виплат на 2023 рік. З огляду на вищенаведене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково в межах належним чином обґрунтованого розрахунку.
Таким чином, обов`язок щодо виплати індексації-різниці існував у Відповідача протягом усього часу проходження Позивачем служби, крім періоду дії мораторію у 2023 році, а невиплата цих сум є прямим порушенням права на належну оплату праці.
Щодо вимоги Позивача про зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити щомісячну грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, суд зазначає наступне.
Порядок виплати такої компенсації регулюється спеціальними нормами постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (далі — Порядок № 44). 
Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 44, виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, пов`язаних з утриманням податку з доходів фізичних осіб.
Вказані норми кореспондують із пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України, який закріплює пільговий режим оподаткування для військовослужбовців, що полягає у спрямуванні сум ПДФО виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Суд наголошує, що оскільки індексація за своєю правовою природою є складовою частиною грошового забезпечення військовослужбовця (додатковою виплатою), на неї поширюються загальні правила оподаткування та компенсації ПДФО. Враховуючи, що Відповідач зобов`язаний виплатити заборгованість з індексації, яка була нарахована в неповному обсязі не з вини Позивача, останній має безумовне право на отримання цієї суми без фактичного зменшення її розміру внаслідок утримання податку. Будь-який інший підхід призвів би до порушення принципу повного відшкодування втрат доходу військовослужбовця. Таким чином, вимога у цій частині є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх та беззаперечних доказів, які б спростували доводи Позивача щодо наявності права на «індексацію-різницю» за спірні періоди.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що вимоги Позивача є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню (з вирахуванням періоду зупинення дії закону у 2023 році).
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Разом з тим, частиною третьою статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не стягує з Позивача до бюджету судові витрати, пов`язані з тією частиною вимог, у задоволенні яких відмовлено.
Судом встановлено, що Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 26.07.2017. На підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», Позивач звільнений від сплати судового збору при розгляді справи в усіх судових інстанціях.
Оскільки Позивач не сплачував судовий збір при поданні даної позовної заяви, а доказів понесення ним інших витрат (наприклад, на професійну правничу допомогу із наданням відповідних розрахунків та підтверджуючих документів) суду надано не було, судові витрати у цій справі розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
у х в а л и в :
1. Позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації-різниці грошового забезпечення за періоди з 01.03.2018 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 16.07.2025 відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року та з 01 січня 2024 року по 16 липня 2025 року в загальній сумі 341 502 (триста сорок одна тисяча п`ятсот дві) гривні 96 копійок, з одночасним відрахуванням військового збору та із одночасною виплатою щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, з урахуванням виплачених сум.
4. У задоволенні інших позовних вимог — відмовити.
5. Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 30 березня 2026 року.
Суддя Коморний О.І.