Справа № 477/903/19 
Провадження № 1-кп/477/351/26

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року        м.Миколаїв

Вітовський (раніше – Жовтневий) районний суд Миколаївської області у складі: головуючого у справі - судді ОСОБА_1 , з секретарем – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12016150230000889 від 19 вересня 2016 року, по обвинуваченню 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Одеси Одеської області, громадянки України, інваліда 3 групи, раніше не судимої, яка зареєстрована та проживає за адресою :   АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю сторін кримінального провадження: 
прокурора – ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , 
представника потерпілої – адвоката ОСОБА_15 , адвоката ОСОБА_16 ,
потерпілої – ОСОБА_17 (була присутня в судовому засіданні 
обвинуваченої – ОСОБА_7 , 
захисника – адвоката ОСОБА_18 ,

ВСТАНОВИВ:

З огляду на обвинувальний акт ОСОБА_7 у провину ставиться вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, за наступних обставин.
18 вересня 2016 року, близько 08-30 години водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Toyota Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 ,, рухалась по автодорозі М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» з боку міста Одеса в напрямку міста Херсона.
Рухаючись у вказаному напрямку, в районі 173 км. вищевказаної автодороги, водій ОСОБА_7 грубо порушила вимоги п.п. 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху України, проявила неуважність, не стежила за дорожньою обстановкою, не реагувала на її зміни, не обрала безпечної швидкості руху у дорожній обстановці, яка склалася, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого транспортного засобу та безпечно керувати ним, внаслідок чого допустила виїзд автомобіля за межі проїжджої частини ліворуч де відбулося його зіткнення з вантажним автомобілем «МАN TGS 19.400», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був припаркований на узбіччі.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_17 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого А1 перелому правої стегнової кістки у середній третині зі зміщенням, осколкового перелому у середньої третині лівої стегнової кістки зі зміщенням, травматичного шоку 2-го ступеню, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Згідно з висновком автотехнічної експертизи по дослідженню механізму та обставин ДТП № 18-570 від 12.02.2019 року в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «Toyota Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п.12.1 Правил дорожнього руху України. З технічної точки зору, водій автомобіля «Toyota Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належним і своєчасним виконанням вимог п.п.12.1 Правил дорожнього руху України, мала технічну можливість запобігти ДТП.

У судовому засіданні обвинувачена  ОСОБА_7 свою вину у вчиненому не визнала, заперечувала обставини, викладені у обвинувальному акті. Суду пояснила, що 18 вересня 2016 року вона зі ОСОБА_19 зібралися на виставку собак у м. Херсоні. З потерпілою знайома не дуже давно, близько не спілкувалися. Зустрічалися на виставках та тренуваннях собак. Близько 06-00 години ранку 18 вересня 2016 року вона приїхала до потерплої додому. Вони перезавантажили всі речі до машини потерпілої. Рішення про те, що їхати на машини ОСОБА_17 , прийняла сама потерпіла. ОСОБА_20 була за кермом. Коли вони доїхали до заправки, то ОСОБА_17 попросила її сісти за кермо, оскільки погано себе почувала. Вона погодилася. Оскільки був легкий туман та невеличкий дощ, то вона їхала повільно. Коли доїхали до межі Миколаївської та Херсонської області, то там почалася дуже погана дорога, з огляду на що рухалася зі швидкістю 60 км/год. Почався дощ, працювали двірники. Під час руху її віднесло у право та вона почула звук схожий на «хлюп». Потерпіла злякалася та смикнула за ручне гальмо, після чого машина стала некерованою. Її почало заносити та вони влетіли у МАН. Отямилася в машині від того, що їй було важко дихати, була вся у крові та придавлена кермом до сидіння. Вийшла з машини та лягла на землю, після чого втратила свідомість. ДТП сталася о 08-00 годині 18 вересня 2016 року. По дорозі перед тим як колесо машини попалу у вибоїну, вона бачила лише один великий знак синього кольору. 
В результаті ДТП отримала струс головного мозку, розрив легенів та селезінки, 11 переломів, пневмоторакс. Внаслідок отриманих в ДТП тілесних ушкоджень стала інвалідом 3 групи.
Вважає, що винна у ДТП ОСОБА_17 , яка після потрапляння автомобіля у вибоїну, затягнула ручне гальмо, внаслідок чого авто стало некероване. Під час досудового розслідування вона вказувала на це слідчому, але її показання не були взяті до уваги. 

Потерпіла ОСОБА_17  суду пояснила, що 18.09.2016 року вона разом з обвинуваченою ОСОБА_21 їхали на виставку собак у м. Херсон на її автомобілі, бо він більш вмісткий. З собою вони везли четверо собак у контейнерах, два у багажнику і два у салоні авто. Оскільки погано себе почувала, то попросила ОСОБА_22 сісти за кермо. Знала, що ОСОБА_22 досвідчений водій, хоча протягом дороги декілька разів робила їй зауваження, щоб та їхала повільніше. Їхали зі швидкістю 100-110 км/год. Це був вересень місяць, туману не було, видимість добра, але накрапав дощ. Коли проїхали інформаційний знак «Херсон 50 км», вона відкинула сидіння та задрімала. Прокинулась від крику ОСОБА_22 «тримайся». Коли відкрила очі, то побачила, що вони в`їжджають в грузовий автомобіль. Після удару побачила розбите лобове скло та Тетянине обличчя в осколках скла, автомобіль знаходився практично в боці у МАНа. В цей час двигун почав диміти. Коли їх витягували з машини, то дощ вже закінчився. Потім їх доправили до ЛШМД м.Миколаєва. В результаті ДТП у неї було два відкритих перелома у верхній третині стегна. Перенесла чотири операції, їй були встановлені протези. Нині потребує тривалої реабілітації. 
Заперечувала, що вона затягнула ручне гальмо автомобіля. Вважає, що саме ОСОБА_7 винна в ДТП, яка з того часу уникає будь-якого спілкування та навіть не попросила вибачення.. 
Підтримала поданий цивільний позов і просила його задовольнити. А також просила застосувати до обвинуваченої покарання пов`язане з позбавленням волі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_23  повідомив, що його викликала поліція для евакуації автомобіля на штраф-майданчик. На місці ДТП побачив розбитий автомобіль, який лебідкою затягнув на евакуатор. В салон автомобіля не заглядав, питання ручного гальма його не цікавило, але пам`ятає, що колеса не були заблоковані.

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 стороною обвинувачення були надані наступні докази, які були досліджені в судовому засіданні.
Рапорти чергового Вітовського ВП Корабельного відділу ГУНП в Миколаївській області, з огляду на які 18.09.2016 року о 08-30 годині до чергової частини надійшло повідомлення про подію ДТП біля с. Котляреве Вітовського району Миколаївської області на автодорозі М-14 за участь вантажного автомобіля, реєстраційний номер  НОМЕР_2 , та автомобіля «Toyota Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням мешканки м. Одеси ОСОБА_7 . Також зазначено, що в результаті ДТП ОСОБА_17 отримала тілесні ушкодження та доставлена до ЛШМД (т.3 а.с. 1-2).

Протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18.09.2016 року з фототаблицями та схемою ДТП, з огляду на який була оглянута ділянка автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь - Новоазовськ», від м.Миколаєва до м. Херсон, де відбулась ДТП. Огляд проводився за участю понятих. Зафіксовано, що проводився у похмуру погоду, був дощ. Проїзна частина – горизонтальна ділянка, яка має асфальтобетонне покриття, мокре чисте. Автомобілі «Toyota Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіль «МАN TGS 19400», реєстраційний номер НОМЕР_2 , мають механічні пошкодження.
Ні протокол, ні схема до протоколу не містять відомостей щодо розміщення та дії на оглянутій ділянці автодороги дорожнього знаку 1.12 «Вибоїна» ПДР.
Долучені фототаблиці також цієї інформації не містять. З огляду на фототаблиці погода похмура, але дощ відсутній (т. 3 а.с. 3-21).

Протокол додаткового огляду місця події, датований 20.09.2019 року (зі слів слідчого ця дата вказана помилково замість вірної 20.09.2019 року). Слідча дія проводилась без фото чи відеофіксації, за участю понятих ОСОБА_24 та ОСОБА_25 (т. 3 а.с. 22) 
З огляду на зміст протоколу проведено огляд під час якого, встановлено що ділянка автодороги має просідання проїзної частини. 2 колії на відстані 34,5 м. від місця ДТП. Ліва колія по напрямку руху від Миколаєва, довжиною 19,4 м., шириною 1,1 м., глибина 0,01 м., максимальне поглиблення 0,06 м. на відстані 14,5 м. від початку правої колії зі сторони м. Миколаєва. На кінці вказаної колії  глибина 0,01 м, ширина 1,1 м. 
Права колія по напрямку зі сторони м. Миколаєва зі сторони м. Миколаєва знаходиться на відстані 1 м. від лівої колії та 0,45 м. від краю дороги, загальна довжина 27,9 м., ширина 1.1м, глибина 0,01 м., має поглиблення 0,06 м. 
Початок вищевказаної колії починається на відстані 1100 км. від кілометрового стовпчика.
При цьому на зворотній стороні аркуша, де розташована схема до протоколу додаткового огляду місця події, замість кілометрового стовпчика зазначений дорожній знак «Вибоїна» (т. 3 а.с. 22 лицьова та зворотна сторони).

Висновок експерта від 20.09.2016 року № 09-1-717, за результатами проведення судової експертизи технічного стану автомобіля, з огляду на який на момент ДТП ходова частина, рульове керування, робоча гальмівна система автомобіля «МАN TGS 19.400» реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом «Feldbinder» реєстраційний номер НОМЕР_3 , знаходились у працездатному стані, невідповідностей вимогам ПДР України і ДСТУ 36949:2010 не виявлено (т.3 а.с. 25-28). 
Висновок експерта від 22.03.2017 року № 120, за результатами проведення судової інженерно транспортної експертизи, з огляду на який первинний контакт між автомобілем «Toyota Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобілем «МАN TGS 19.400» реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом «Feldbinder» реєстраційний номер НОМЕР_3 , відбувся передньою частиною «Toyota Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з передньою лівою частиною автомобілем «МАN TGS 19.400» реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом «Feldbinder» реєстраційний номер НОМЕР_3 , зіткнення відбувалось в місці близькому до кінцевого положення кабіни автомобіля «МАN TGS 19.400» реєстраційний номер НОМЕР_2 , (т.3 а.с. 31-36). 
Висновок експерта від 03.01.2017 року № 1100, за результатами проведення судової автотехнічної експертизи технічного стану автомобіля, з огляду на який на момент ДТП ходова частина, рульове керування, робоча гальмівна система автомобіля «Toyota Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходились у працездатному стані та дозволяли водієві здійснювати рух у обраному напрямку, знижувати швидкість автомобіля з відомою йому ефективністю до зупинки. Несправностей, які б призводили до раптової для водія відмови системи або до раптового відведення автомобіля убік від обраного напрямку руху не було. Несправності ходової частини, рульового керування та гальмівної системи виникли в результаті ДТП (т.3 а.с. 39-44). 

Висновок експерта від 12.02.2019 року № 18-570 за результатами проведеної автотехнічної експертизи по дослідженню механізму та обставин ДТП, з огляду на який дії водія автомобіля «Toyota Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що передували ДТП, не відповідали вимогам п. 12.1 ПДР, належним і своєчасним виконанням цих вимог водій мала можливість запобігти ДТП. 
Також зазначено, що увімкнення водієм автомобіля «Toyota Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час руху стоянкового гальма, тобто блокування задніх колес, при русі на дорожньому покритті з низьким коефіцієнтом зчеплення – по мокрій проїжджій частині під час дощу – могло стати причиною заносу автомобіля. Тобто, з технічної точки зору, застосування стоянкового гальма при русі автомобіля в умовах ДТП було свідомо небезпечно і не мало будь-якого практичного сенсу з точки зору безпеки руху. 
Відповідаючи на п`яте питання експерт зазначив, що з технічної точки зору, наявність в смузі руху автомобіля «Toyota Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , просідань проїжджої частини, при русі водія автомобіля з врахуванням вимог п. 12.1 ПДР, не могло привести до втрати керованості автомобілем «Toyota Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , - тобто не могло привести до настання ДТП.
З огляду на зміст дослідницької частини такого висновку експерт дійшов саме на підставі даних, вказаних у схемі додаткового огляду місця ДТП, в якій у тому числі зазначено, що по ходу руху автомобіля «Toyota Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , мався дорожній знак 1.12 «Вибоїна» ПДР і далі на відстані 1100 м на проїжджій частині малися: «ліва колія (просідання дорожнього покриття) по напряму руху від м. Миколаєва в напрямку м. Херсон загальною довжиною 19,4 м. на початку колії ширина - 1,1 м. глибина - 0,01 м. найбільше поглиблення 0,06 м. на відстані 14,5 м. від початку правої колії по напрямку зі сторони м. Миколаєва в напрямку м. Херсон, на кінці вищевказаної колії глибина - 0,01 м. ширина 1,1 м. закінчується на відстані 34,5 м. від місця зіткнення. Права колія по напрямку зі сторони м. Миколаєва в напрямку м. Херсон знаходиться на відстані 1 м. від лівої колії, та на відстані 0,45 м. від правого краю проїзної частини в напрямку зі сторони м. Миколаєва в напрямку м Херсон. Загальна довжина правої колії по напрямку зі сторони м. Миколаєва в напряму м. Херсон складає 27, 9 м. на початку колії ширина складає : 1,1 м глибина складає: 0,01 м., максимальне поглиблення 0,06 м. на відстані 12, 9 м. від початку правої колії в напрямку м. Херсон зі сторони м. Миколаєва, на протязі усій колії відстань до правого краю проїзної частини складає - 0,45 м.».
Експерт виходив з того, як він зазначив у дослідницькій частині висновку, що водій автомобіля Тойота була попереджена відповідно до ПДР про те, що по переду на проїжджій частині малося просідання дорожнього покриття; і це дозволяло водію завчасно зменшити швидкість і проїхати по просіданням (коліям), які мають досить незначну глибину і пологий профіль, або проїхати скрізь них («пропустити проміж коліс») (т.3 а.с. 89-91).
В судовому засіданні був допитаний експерт ОСОБА_26 , який склав вищезазначений висновок, який підтвердив складений ним висновок, що був складений на підставі наданих матеріалів кримінального провадження, безпосередньо автомобіль не оглядав.

Допитаний в судовому засіданні слідчий ОСОБА_27 , повідомив що у даті складання протоколу додаткового огляду місця події було допущено технічну помилку, протокол та схема до нього були складені 20.09.2016 року. Під час складання протоколу огляду місця події йшов дощ, у зв`язку з чим неможливо було визначити глибину ям. Огляд автомобіля «Toyota Rav 4» не проводився, протокол огляду автомобіля не складався. На запитання захисника ОСОБА_18 – «чому не була перевірена версія водія ОСОБА_7 , а саме, що після потрапляння автомобіля у вибоїну, потерпіла ОСОБА_17 затягнула ручне гальмо, що призвело до некерованості автомобіля, та чому не була проведена дактилоскопічна експертиза», ОСОБА_27 повідомив, що ручне стоянкове гальмо було вирване та відсутнє на його штатному місці, проте колеса не були заблоковані. Під час складання протоколів огляду місця події залучалися в якості понятих проїжджаючі мимо люди.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 пояснив, що бу залучений слідчим в якості понятого при складанні протоколу додаткового огляду місця події, коли їхав в сторону Херсона. На запитання щодо наявності знаку «Вибоїна» та чи проводились заміри вибоїн, відповів, що не пам`ятає. Повідомив, що на дорожньому полотні були видавлені фурами ями. З іншим понятим він на той час не був знайомий.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 суду повідомив, що ОСОБА_25 знає давно, оскільки той є його односельцем. Певний час вони разом проживали у м.Миколаєві, де винаймали житло на АДРЕСА_2 . В якості понятого він залучався за все своє життя лише один раз, але подія ДТП була у м.Миколаєві, а не на трасі. В якості понятого під час слідчої дії, а саме додаткового огляду місця події, де також залучався ОСОБА_25 , участі не брав та протокол і схему від 20.09.2016 року (у протоколі помилково зазначено 20.09.2019 року), які йому був пред`явлені для огляду в судовому засіданні, не підписував. 

З огляду на вищезазначене, з метою усунення виявлених протиріч щодо місця, часу та складу осіб, які були присутні при проведенні слідчої дії, а саме додаткового огляду місця події та складання протоколу та схеми до нього за результатом цієї слідчої дії, 28.04.2022 року було задоволене клопотання захисника щодо одночасного допиту раніше допитаних свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_24 та слідчого ОСОБА_27 .
Судом вищезазначеним особам направлялись повістки про виклик за відомими адресами та номерами телефонів, постановлювались ухвали про привід свідків, направлялось подання до начальника ГУНП в Миколаївській області з проханням забезпечити виконання поліцейськими рішення суду щодо приводу осіб.
Разом з тим, ці заходи виявився недієвими.
За таких обставин, суд дійшов висновку щодо вичерпання можливості щодо одночасного допиту свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_24 , які брали участь у слідчій дії в якості понятих, а подальше відкладення судових засідань для забезпечення їх явки призводить лише до безпідставного затягування розгляду справи.
Захисник повторно заявляв таке клопотання, але суд відмовив у його задоволенні, оскільки навіть за мирного часу доставити свідків до суду для одночасного допиту виявилось неможливим.
Перед судовими дебатами, з метою усунення протиріч та для перевірки показів свідків, які зазначені як поняті у протоколі додаткового огляду місця події від 20.09.2016 року (помилково вказано 20.09.2019 року), прокурор заявив аналогічне клопотання про одночасний допит вищезазначених осіб. Суд відмовив у задоволенні цього клопотання, оскільки аналогічне клопотання вже задовольнялось судом в ході розгляду справи і вжиті судом заходи щодо забезпечення явки цих осіб виявились безрезультатними. При цьому, з огляду на ч. 3 ст. 23 КПК України саме сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом. Проте свій обов`язок прокурор не виконав. 

10.06.2024 року захисник звернувся до суду з клопотанням про призначення криміналістичної судово-почеркознавчої експертизи, в якому клопотав провести експертне дослідження підпису у протоколі додаткового огляду виконаного від імені ОСОБА_24 , що приналежності та виконання цього підпису саме свідком (понятим) ОСОБА_24 ..
З огляду на існуючі суперечності у показаннях понятих, які брали участь у слідчій дії, та неможливістю усунути їх у інший спосіб, у т.ч. шляхом одночасного допиту, суд задовольнив клопотання захисника щодо призначення криміналістичної судово-почеркознавчої експертизи.
З метою зібрання відповідних зразків підпису, судом двічі надавалось судове доручення щодо збору підписів ОСОБА_24 . Були зібрані всі відомі наявні вільні та умовно-вільні зразки підпису ОСОБА_24 . 
Оскільки ОСОБА_24 займається фізичною працею, вільних та умовно-вільних зразків підпису виявилась незначна кількість.
З огляду на висновок експерта № 24-5352 від 06.02.2025 року експерт не зміг вирішити питання чи виконані підписи у протоколі додаткового огляду місця події від 20.09.2016 року (у протоколі помилково зазначено 20.09.2019 року) та схемі до нього ОСОБА_24 або іншою особою (т.5 а.с. 152-168).
Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_28 підтвердила свій висновок та повідомила, що їй було замало вихідних даних щоб зробити висновок, а саме вільних та умовно вільних зразків підписів ОСОБА_24 для того щоб виключити автопідлог підпису, тобто коли особа сама умисно спотворює свій підпис для того щоб в подальшому заперечувати виконання цього підпису. Також пояснила, що у разі якщо виключити автопідлог підпису, то можна стверджувати, що підпис у протоколі виконаний не ОСОБА_24 . 

Аналізуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_24 в якості понятого під час проведення слідчої дії - додатковому огляді місця події від 20.09.2016 року участі не брав та протокол додаткового огляду місця події від 20.09.2016 року (у протоколі зазначено 20.09.2019 року) не підписував. Наявність підстав для введення в оману суд ОСОБА_24 щодо цих обставин відсутні. Докази, що спростовують показання ОСОБА_24 також відсутні.

Захисник заявив клопотання про визнання недопустимими доказами із зазначених вище підстав протокол додаткового огляду місця події та схему до нього.

Прокурор заперечував щодо визнання доказів недопустимими та зазначав, що з цієї підстави цей доказ не може бути визнаний недопустимим, оскільки залучення понятих у цій слідчій дії не є обов`язковим.
Разом з тим, з огляду на частину 7 статті 223, статтю 237 КПК України, слідчий визначає коло осіб, які мають брати участь при огляді місця події і якщо визнає за необхідне може запросити понятих для участі в інших процесуальних діях. І оскільки слідчий визначив, що мають бути залучені поняті та у протоколі вказав, що ОСОБА_24 брав участь у якості понятого, що не відповідає дійсним обставинам, то викликає обґрунтований сумнів щодо проведення цієї слідчої дії та достовірність даних зафіксованих у протоколі додаткового огляду.
Слід звернути увагу, що у протоколі відсутнє обґрунтування необхідності проведення додаткового огляду місця події, відомості щодо наявності встановленого знаку «Вибоїна», зазначені у схемі до протоколу не відповідають зазначеному у протоколі, де цей знак вказаний як кілометровий стовпчик. 
Також слід зазначити, що в порушення вимог частини 3 статті 223 КПК України слідчий не вжив належних заходів для забезпечення присутності під час проведення цієї слідчої дії обвинуваченої, на що звертав увагу захисник та зазначав, що цим було суттєво порушено право обвинуваченої на захист.
Крім цього, подія ДТП сталась 18.09.2016 року, водночас додатковий огляд місця події, з урахуванням технічної помилки у написанні дати 20.09.2016 року, що також викликає обґрунтовані сумніви, проводився через дві доби. З огляду на те, що місце події ділянка автодороги М-14, яка є автодорогою міжнародного значення в Україні, стан якої динамічно змінюється, то зафіксовані у протоколі відомості викликають сумніви щодо існування їх на момент ДТП.
З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що клопотання захисника щодо визнання недопустимим доказом протокол додаткового огляду місця події від 20.09.2016 року (у протоколі зазначено 20.09.2019 року) є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

З метою усунення недоліків досудового розслідування, судом були вжиті заходи щодо з`ясування наявності чи відсутності дорожнього знаку 1.12 «Вибоїна».
Так, судом, за клопотанням захисника, був направлений запит до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області щодо з`ясування наявності чи відсутності дорожнього знаку 1.12 «Вибоїна».
З огляду на отриману відповідь недоліки в експлуатаційному утриманні ділянки дороги, які могли б бути супутньою причиною скоєння цієї ДТП, відсутні.
На даний час у Служби відсутня будь-яка інформація щодо наявності дорожнього знаку 1.12 «Вибоїна» поблизу відповідної ділянки автодороги на час скоєння ДТП, так як з 18.09.2016 року до теперішнього часу пройшло майже сім років та: 
у наявному технічному паспорті автомобільної дороги та проекті організації дорожнього руху автомобільної дороги загального користування державного значення М-14 Одеса - Мелітополь – Новоазовськ (на Таганрог), тимчасові технічні засоби організації дорожнього руху (враховуючи дорожні знаки) не позначаються;
в актах приймання виконаних будівельних робіт форми №КБ-2в, в тому числі по автомобільній дорозі загального користування державного значення М-14 Одеса - Мелітополь - Новоазовськ (на м. Таганрог) за 2016 рік, не передбачається зазначення адресної прив`язки місць влаштування технічних засобів організації дорожнього руху, у тому числі тимчасових дорожніх знаків1.12 «Вибоїна».
Надана вказаним листом Служби інформація з приводу зазначеного у листі Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24.05.2023 року №477/903/19/4242/2023 питання є вичерпною з наявної у Служби (т. 4 а.с. 97-98).

З огляду на відповідь Служби автомобільних доріг у Миколаївській області від 10.02.2022 року № 375/юр-06 відповідно до Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5, строк зберігання актів приймання - передачі складає 3 роки (п.334).
Таким чином, інформація про наявність станом на 18.09.2016 року на автомобільній дорозі загального користування державного значення М-14 Одеса - Мелітополь - Новоазовськ (на м. Таганрог), км 173+000 - км 174+000 попереджувального дорожнього знаку 1.12 «Вибоїна» відсутня у зв`язку із строком давності зберігання документів, що можуть містити вказану інформацію, а саме - актів виконаних робіт (т. 6 а.с. 11).

З огляду на листи Управління патрульної поліції в Миколаївській області від 06.11.2025 року № 19874/41/16/01-2025 та 09.12.2025 року № 21729/4116/03-2025 станом на 2016 рік діяв стандарт ДСТУ 4100:2014 «Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» відповідно до п. 10.3.16 знак 1.12 «Вибоїна» потрібно встановлювати у разі наявності на ділянках доріг вибоїн, просідань дорожнього покриття, величина яких перевищує допустимі значення згідно з ДСТУ 3587.
В управлінні патрульної поліції в Миколаївській області відсутні будь-які схеми, проєкти та інші матеріали щодо погодження та встановлення на а/д М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» на 173 км поблизу с. Котляреве дорожнього знаку 1.12 «Вибоїна» станом на 18.09.2016 року.
Зазначено, що відповідно до ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності дорожнього покриття, невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами належить до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху та рекомендовано звернутись з цього приводу до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області (т. 6 а.с.159-160, 171).
Таким чином, з огляду на вищезазначене, отримати достовірну інформацію чи був встановлений дорожній знак 1.12 «Вибоїна» ПДР за спливом часу неможливо. 

Захисник також заявив клопотання про визнання недопустимим доказом висновок експерта від 12.02.2019 року № 18-570 за результатами проведеної автотехнічної експертизи по дослідженню механізму та обставин ДТП, який ґрунтується на даних, що містяться в протоколі додаткового огляду місця події.
Дослідивши висновок експерта від 12.02.2019 року № 18-570 за результатами проведеної автотехнічної експертизи по дослідженню механізму та обставин ДТП, з його мотивувальної частини вбачається, що такий висновок зроблений виключно саме на підставі даних, зафіксованих у протоколі та у схемі додаткового огляду місця ДТП.
За таких обставин, оскільки протокол додаткового огляду місця події від 20.09.2016 року (у протоколі зазначено 20.09.2019 року) визнаний недопустимим доказом, вищезазначений висновок експерта, оскільки ґрунтується на доказі, визнаному судом недопустимим, та є похідним від нього, з огляду на доктрину «плодів отруйного дерева», сформульовану ЄСПЛ, також є недопустимим. 

Крім цього, за клопотанням захисника – адвоката ОСОБА_18 , з метою забезпечення права на захист обвинуваченої, оскільки під час досудового розслідування не було перевірено версію обвинуваченої ОСОБА_7 , а саме те, що після потрапляння автомобіля «Toyota Rav 4» у вибоїни потерпіла ОСОБА_17 затягнула ручне гальмо, після чого автомобіль став некерований, судом було постановлено ухвалу та надане доручення щодо проведення огляду транспортного засобу на предмет встановлення наявності або відсутності ручного гальма автомобіля на його штатному місці. 
З огляду на протокол огляду місця події від 24.02.2023 року слідчий СУ ГУНП в Миколаївській області в присутності понятих та за участю обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника – адвоката ОСОБА_18 провів огляд автомобіля «Toyota Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який розташований на території ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області. При проведенні огляду вищевказаного транспортного засобу встановлено, що його ручне гальмо присутнє на своєму штатному місці у положенні піднятий догори. При візуальному огляді вищевказаного ручного гальма на ньому не виявлено жодних дефектів, тріщин та пошкоджень (т.4 а.с. 5-11).
26 березня 2025 року ухвалою суду за клопотанням захисника було надано доручення СУ ГУНП в Миколаївській області провести огляд транспортного засобу «Toyota RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з метою виявлення та вилучення слідів рук (пальців, долонь) на ручному гальмі автомобіля і у разі виявлення та вилучення слідів рук (пальців, долонь) встановити їх придатність для ідентифікації та можливості їх використання під час проведення дактилоскопічної експертизи.
З огляду на протокол огляду від 12.05.2025 року було оглянуто автомобіль «Toyota RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Разом з тим, слідів рук (пальців, долонь) на ручному гальмі автомобіля не виявлено (т. 5 а.с. 241-246).
Тобто, зі спливом часу було втрачено можливість усунути недоліки досудового розслідування щодо забезпечення обвинуваченої права на захист.

З огляду на висновок експерта від 11.11.2016 року № 278 за результатами судово-медичної експертизи, потерпіла ОСОБА_17 мала тілесні ушкодження у виді відкритого 1А перелому правої стегнової кістки в середній третині зі зміщенням, осколкового перелому середній третині лівої стегнової кістки зі зміщенням, травматичного шоку 2 ступеня, які належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя та могли утворитися від дії тупих твердих предметів, по механізму удару, можливо у строк і за обставин, вказаних у постанові, тобто в момент ДТП 18.09.2016 року (т. 3 а.с. 46-47).

Як вбачається з висновку експерта від 25.11.2016 року № 279 за результатами судово-медичної експертизи, ОСОБА_7 мала тілесні ушкодження у виді політравми – закритої травми грудної клітини, переломів 6-9 ребер зліва зі зміщенням, розриву нижньої долі лівої легені, лівостороннього гемопневмоторакса, підшкірної емфіземи, закритої травми живота, розриву селезінки, внутрішньочеревної кровотечі, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, багаточисельних забоїв та саден голови, тулубу, кінцівок, які належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя та могли утворитися від дії тупих твердих предметів, по механізму удару, можливо у строк і за обставин, вказаних у постанові, тобто в момент ДТП 18.09.2016 року. У крові ОСОБА_7 етиловий спирт не виявлений (т. 3 а.с. 48-49).

Відповідно до частини 2 статті 286 КК України передбачена кримінальна відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Пунктами 1, 2 частини 1 статті 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Так, з огляду на обвинувальний акт, в судовому засіданні прокурор мав довести, що обвинувачена ОСОБА_7 порушила правила безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_17 тяжке тілесне ушкодження.
Відповідно до статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Згідно зі статтею 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 89 КПК України визначено, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Як зазначено в постанові ККС ВС (справа № 754/17019/17, провадження № 51-2568км19), при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами 2 та 4 ст. 17 КПК України, що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що дослідженими доказами підтверджується подія ДТП, яка мала місце 18 вересня 2016 року, близько 08-30 години на автодорозі М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», в районі 173 км., де відбулося зіткнення автомобіля «Toyota Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з вантажним автомобілем «МАN TGS 19.400», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був припаркований на узбіччі, в результаті якої пасажир автомобіля ОСОБА_17 отримала тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Разом з тим, враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку, що належними, допустимими, достовірними та беззаперечними доказами, поза розумним сумнівом, не було доведено винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З огляду вищезазначене, згідно з положеннями ст. 373 КПК України, суд зобов`язаний ухвалити вирок про виправдання обвинуваченої.

Представником потерпілої ОСОБА_17 адвокатом ОСОБА_15 був поданий для розгляду у кримінальному провадженні цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, з яких витрати на лікування – 127 540,00 грн., майнова шкода – 235 336,00 грн. та моральна шкода – 100 000,00 грн. 
В подальшому представник потерпілої – адвокат ОСОБА_16 подав заяву про збільшення позовних вимог та просив стягнути з обвинуваченої завдану шкоду у сумі 1 461 406,17 грн., з яких матеріальна шкода – 461 406,17 грн., моральна шкода - 100 000 000,00 грн. А також витрати на професійну правничу допомогу у сумі 28300,00 грн, витрати на проведення автотоварознавчого дослідження - 2500 грн.
З огляду на частину 3 статті 129 КПК України суд приходить до висновку, що вищезазначений цивільний позов слід залишити без розгляду.

Речовими доказами у справі розпорядитись відповідно до статті 100 КПК України.

Керуючись статтями 370, 371, 373, 374 КПК України, 

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, та виправдати за недоведеністю вини.

Речовий доказ у справі: автомобіль «Toyota RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на території ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, - повернути власнику ОСОБА_17 .

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Вітовський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченій та прокурору.
Потерпілій надіслати копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1