Справа № 523/24210/25
Провадження №2/523/2190/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2026 р.   м.Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси 

у складі: головуючої – судді Кремер І.О.,
з участю секретаря судового засідання Павлова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 523/24210/25 за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зняття арешту,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Пересипського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі ОМУ МЮУ про зняття арешту. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 . У 2025 році позивач дізнався, що за вищевказаною квартирою під номером АДРЕСА_2 значиться обтяження за реєстраційним номером 12387758 у вигляді арешту накладеного Четвертою одеською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси в рамках розгляду цивільної справи № 1527/4729/12 від 30.03.2012 року.
Так, Ухвалою Суворовського районного суду в рамках розгляду цивільної справи № 1527/4729/12 від 30.03.2012 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову було задоволено, а саме накладено арешт на квартиру   АДРЕСА_3 ) шляхом опечатування. Позивач вказує на те, що не має та не мав жодного відношення до вищевказаної цивільної справи, квартира, яка належить йому під номером АДРЕСА_2 не була об`єктом спору під час розгляду вищевказаної справи, а тому вказаний арешт накладено помилково. Четверта одеська державна нотаріальна контора припинила свою діяльність 19.10.2018 року, у зв`язку із чим позивач вимушений звернутись до суду. 
Оскільки, станом на сьогоднішній день ОСОБА_2 позбавлений можливості іншим чином захистити свої права, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким зняти арешт накладений на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 30.03.2012 року за справою № 1527/4729/12, а саме зняти арешт зареєстрований 11.04.2012 року за реєстраційним номером обтяження 12387758, реєстратором: Четверта одеська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 30.03.2012 року, справа № 1527/4729/12, суддя Гудіна Н.І., об`єкт обтяження: квартира ціда/будівельний АДРЕСА_4 .
Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд прийшов до висновку про проведення розгляду даної справи за участю сторін.
Представник позивача ОСОБА_2 – ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить суд провести розгляд справи за відсутності сторони позивача.
Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, сповіщалась судом про час та місце розгляду справи. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, сповіщались судом про час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житлова квартира, що розташована за адресою:  АДРЕСА_2 , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями Свідоцтва про право власності від 18.10.2012 року та Витягу про державну реєстрацію прав № 36247774 від 14.11.2012 року.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що 2025 році останній дізнався, що за вищевказаною квартирою під номером 117 значиться обтяження за реєстраційним номером 12387758 у вигляді арешту накладеного Четвертою одеською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси в рамках розгляду цивільної справи № 1527/4729/12 від 30.03.2012 року.
У провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 1527/4729/12 за позовом ОСОБА_3 до ДП «Жилбуд», ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат», за участю третьої особи – Управління капітального будівництва при Одеській міській раді про визнання договору про співпрацю по інвестуванню будівництва дійсним та визнання права власності на квартиру. 
Так, Ухвалою Суворовського районного суду в рамках розгляду цивільної справи № 1527/4729/12 від 30.03.2012 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову було задоволено, а саме накладено арешт на квартиру   АДРЕСА_3 ) шляхом опечатування, що підтверджується наявною в матеріалах справи копіє вищевказаної ухвали.
На підставі вказаної ухвали суду від 30.03.2012 року Четвертою одеською державною нотаріальною конторою до Державного реєстру речових прав було внесено запис про обтяження № 12387758, відповідно до якого було зареєстровано обтяження у виді арешту нерухомого майна, об`єкт обтяження: квартира, ціла/будівельний АДРЕСА_4 , адреса:  АДРЕСА_1 .
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 449522357 від 28.10.2025 року на квартиру, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_2  накладено арешт.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а відповідно до ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном
Пункт 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» містить роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору, або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 03.06.2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів.
Судом встановлено, що ухвалою про забезпечення позову було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_5 , разом з тим із наданих матеріалів вбачається, що фактично арешт накладено на квартиру АДРЕСА_2 , тобто на інший об`єкт нерухомого майна, ніж визначений у резолютивній частині відповідної ухвали суду. Така невідповідність між змістом судового рішення та його фактичним виконанням свідчить про накладення арешту на майно без належної правової підстави.
Окрім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 щодо майна якого накладено арешт, не був стороною у справі, в межах якої постановлено ухвалу про забезпечення позову. Застосування заходів забезпечення позову можливо виключно в межах конкретного судового провадження та щодо його учасників. 
З огляду на вищевикладене, суд констатує, що в матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в продовженні дії заборони вищезазначеного майна.
Пунктом 7 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1844/5 від 14.12.2012 року передбачено, що у разі коли при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якої державній реєстрації підлягає припинення обтяження речового права на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в Державному реєстрі прав, встановлено наявність запису про таке обтяження в Реєстрах, державний реєстратор переносить відомості запису про таке обтяження до спеціального розділу Державного реєстру прав, після чого на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію припинення обтяження речового права на нерухоме майно вносить запис про припинення такого обтяження до Державного реєстру прав.
Таким чином, накладення обтяження та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обмежує права позивача як власника, щодо вільного розпорядження та користування своїм майном.
У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь – які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності
Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності обтяження накладеного на майно позивача, порушується право позивача на вільне володіння та розпорядження своїм майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття заборон з відчуження майна.
На підставі та керуючись, ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст.ст.12, 76, 223, 258, 259, 260, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зняття арешту – задовольнити. 
Зняти обтяження за реєстраційним номером 12387758, тип обтяження: арешт нерухомого майна, підстава обтяження: ухвала справа № 1527/4729/12, 30.03.2012, Суворовський районний суд м. Одеси суддя Гудіна Н.І., накладене на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканець: АДРЕСА_6 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_7 .
Третя особа: Пересипський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, місцезнаходження: 65025, м. Одеса, вул. Ак. Заболотного, 38-А.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 25 лютого 2026 року.

Суддя Пересипського 
районного суду м. Одеси     І.О. Кремер