ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний №332/6031/25    Головуючий в 1 інст.Сінєльнік Р.В. 
Провадження №33/807/392/26     Доповідач в 2 інст.Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст.173-2 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року     місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., за участю потерпілої ОСОБА_1 , розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою останнього на постанову Заводського районного суду м.Запоріжжя від 12 грудня 2025 року, якою 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця НГУ, в/ч НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн, 
стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Направлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» строком на 3 (три) місяці.

Згідно з постановою суду, 02 листопада 2025 року о 18-00 годині за адресою : АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру щодо дружини ОСОБА_1 , а саме: висловлював словесні образи, принижував, хапав за руки, штовхав, внаслідок чого було завдано шкоди психологічному та фізичному здоров`ю ОСОБА_1 . Своїми діями ОСОБА_2 порушив пп.1 п.2. ст. 3 розділу 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильства».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити постанову суду першої інстанції, виключивши з неї направлення ОСОБА_2 для проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» строком на 3 (три) місяці, а також повернути йому як помилково сплачений ним судовий збір, оскільки він є учасником бойових дій та звільнений від його сплати. Докази, які підтверджують зазначене, надасть до початку судового розгляду. 

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції не враховано той факт, що він є діючим військовослужбовцем, постійно знаходиться за місцем своєї дислокації у Донецькій області і зараз не проживає разом зі своєю дружиною та сім`єю за адресою, вказаною у постанові, саме тому він не має змоги пройти програму для кривдників, передбачену Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» строком на 3 місяці за адресою вчинення адміністративного правопорушення.
Крім того, ним було сплачено суму штрафу за постановою суду, що становить 340,00 грн, та судовий збір 605,60 грн, однак, відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», він звільнений від сплати судового збору, оскільки є військовослужбовцем та учасником бойових дій. 
Крім того, зазначає про те, що він усвідомив свою протиправну поведінку, разом вони все усвідомили, дійшли згоди та примирилися. 

В судове засідання, призначене на 17 лютого 2026 року, ОСОБА_2 не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки до суду апеляційної інстанції не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання не подавав. 
Від останнього на адресу апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. 
З урахуванням викладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу без участі ОСОБА_2 , що узгоджується з положеннями ст.294 КУпАП.
Заслухавши аргументи потерпілої ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, вказала на те, що з ОСОБА_2 вони примирилися, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Цих вимог закону суд першої інстанції в цілому дотримався при розгляді справи.
Висновки суду щодо наявності в діях  ОСОБА_2  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_2 судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.
З матеріалів справи убачається, що винуватість  ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, в повному обсязі підтверджена: відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №681013 від 02 листопада 2025 року; інформаційною довідкою інспектора СПНД ЗРУП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції Шепеля О. від 02 листопада 2025 року за фактом встановлення факту домашнього насильства фізичного та психологічного характеру; протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 02 листопада 2025 року; опитуванням особи ОСОБА_2 від 02 листопада 2025 року; опитуванням особи ОСОБА_1 від 02 листопада 2025 року; формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 02 листопада 2025 року; копією термінового заборонного припису стосовно кривдника щодо ОСОБА_2 від 02 листопада 2025 року.
Зазначені докази у їх сукупності підтверджують те, що ОСОБА_2 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП, при викладених в постанові суду обставинах.
Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи.
Фактичні обставини справи ніким не оспорюються.
Переглядаючи оскаржувану постанову суду в межах поданої апеляційної скарги, а саме доводи ОСОБА_2 про те, що судом першої інстанції не враховано той факт, що він є діючим військовослужбовцем, постійно знаходиться за місцем своєї дислокації у Донецькій області і зараз не проживає разом зі своєю дружиною та сім`єю за адресою, вказаною у постанові, саме тому він не має змоги пройти програму для кривдників, передбачену Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» строком на 3 місяці за адресою вчинення адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.
Санкцією частини першої статті 173-2 КУпАП передбачено накладення на порушників штрафу від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.
З оскаржуваної постанови суду убачається, що суд, з урахуванням обставин справи та відомостей про особу ОСОБА_2 наклав на останнього саме м`яке стягнення з передбачених законом за вищевказане правопорушення – штраф у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн. 
Разом з цим, враховуючи високий ризик небезпеки відповідно до форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, відсутність даних про критичне сприйняття правопорушником своєї поведінки, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність направлення ОСОБА_2 для проходження програми, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», але на мінімальний строк - на три місяці, згідно з положеннями ст.28 вказаного Закону та ст.39-1 КУпАП. 
Так, відповідно до п.10 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», програма для кривдника - комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків.
Відповідно до вимог ч.6 ст.28 вказаного Закону, кривдника може бути направлено судом на проходження програми для кривдників на строк від трьох місяців до одного року у випадках, передбачених законодавством.
Згідно з положеннями ст.39-1 КУпАП, у разі вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі суд під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про направлення особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, на проходження програми для таких осіб, передбаченої законом.

Отже, рішення суду в зазначеній частині повністю узгоджується з вимогами чинного законодавства. 
Те, що на цей час сама потерпіла ОСОБА_1 змінила своє ставлення до вчиненого щодо неї ОСОБА_2 діяння та фактично при апеляційному розгляді підтримала подану останнім апеляційну скаргу, зазначеного висновку не спростовує, з огляду на фактичні обставини цієї справи та встановлений в цьому випадку високий ризик небезпеки відповідно до форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства. 
Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що виконання ним програми для кривдників є неможливим в зв`язку зі службою, не є слушними, оскільки проходження особою військової служби не виключає автоматично застосування до такої особи вищевказаної програми. 
В свою чергу, з оскаржуваної ухвали убачається, що судом фактично враховані відомості про особу ОСОБА_2 , зокрема і те, що останній є військовослужбовцем, та його направлено на проходження програми для кривдників на мінімальний строк, встановлений законом. 
Відповідаючи на доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що він, відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, оскільки є військовослужбовцем та учасником бойових дій, є безпідставними з огляду на таке. 
Підстави, розмір та порядок сплати судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».
За приписами пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються:
учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Статтею 22 вказаного Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правничу допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом таких питань.
Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначений у статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Проте, серед пільг у вказаній статті, не зазначено права на звільнення від сплати судового збору учасників бойових дій, які притягаються до адміністративної відповідальності, у тому числі за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, тобто за вчинення домашнього насильства. 
При цьому, питання щодо застосування положень пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» розглядалось Великою Палатою Верховного Суду в справі № 9901/311/19, за результатами розгляду якої 09 жовтня 2019 року було прийнято постанову.
Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі №545/1149/17 зазначено, що, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти, чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 не стосується питань, пов`язаних із захистом його прав саме як учасника бойових дій, з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тому у цьому випадку на нього не поширюється дія пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог закону при розгляді цієї справи, в повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам правильну оцінку.
Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП, та є належним чином вмотивованою.
При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, та одночасно правильно вирішив питання про направлення ОСОБА_2 на підставі ст.39-1 КУпАП, до відповідного органу на проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Постанову Заводського районного суду м.Запоріжжя від 12 грудня 2025 року стосовно  ОСОБА_2  за ч.1 ст.173-2 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду      С.В. Дадашева

Дата документу  Справа № 332/6031/25