Справа № 507/235/26
Провадження № 1-кп/507/17/2026
Номер рядка звіту 227
В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20.03.2026 року	селище Любашівка  	

Любашівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в селищі Любашівка Одеської області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12025160000001079 від 02.10.2025 року за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Черкаси, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, 
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення - прокурора: ОСОБА_4 
потерпілих: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 
представників потерпілих: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 
обвинуваченого: ОСОБА_3 
захисника адвоката: ОСОБА_9 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 01.10.2025 року, приблизно о 23 год. 20 хвилин, у темний час доби, у вологу погоду, без опадів, маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «В» і «С», керуючи автомобілем марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 906ВВ35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух у Подільському районі Одеської області, з боку м. Одеси в напрямку м. Києва, по сухому асфальтобетонному дорожньому покриттю проїзної частини автодороги М-05 сполученням «Київ - Одеса», яка є автомобільною дорогою загального користування міжнародного значення, на якій організовано двосторонній рух з окремими проїзними частинами зустрічних напрямків, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою, та які складалися з трьох смуг для руху транспортних засобів у кожному напрямку, межі яких позначені горизонтальною дорожньою розміткою 1.2 (широка суцільна лінія - позначає край проїзної частини (крайова розмітка) автомобільних доріг та вулиць) Розділу 34 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - «Правила») та горизонтальною дорожньою розміткою 1.5 (позначає межі смуг руху за наявності двох і більше смуг, призначених для руху в одному напрямку) Розділу 34 «Правил», а також на якій встановлені суцільні парапетні металеві огородження-«відбійники», розташовані на розділювальній смузі.
Під час руху по автодорозі М-05 сполученням «Київ - Одеса» водій ОСОБА_3 на керованому ним автомобілі марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 906ВВ35» наближався до ділянки, розташованої на 335 км. + 150 м., у Подільському районі Одеської області, в указаний час попереду вказаного автомобіля в попутному з ним напрямку, тобто у другій (середній) смузі, проїзної частини автодороги М-05 сполученням «Київ - Одеса», з боку м. Одеси в напрямку м. Києва, перебував автопоїзд у складі спеціалізованого вантажного сідлового тягача марки «MAN TGA 18.440», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зі спеціалізованим напівпричепом марки «WIELTON NW3», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який здійснював рух заднім ходом, при цьому в нього були увімкнені білі ліхтарі заднього ходу та аварійна світлова сигналізація.
Під час руху по автодорозі М-05 сполученням «Київ - Одеса», наближаючись до вказаної ділянки автодороги, маючи реальну і об`єктивну можливість своєчасно виявити попереду свого автомобіля перешкоду для свого подальшого руху - вищевказаний автопоїзд, який здійснював рух заднім ходом попереду у другій (середній) смузі попутного руху, водій ОСОБА_3 , діючи з необережності та в порушення вимог п.п. 1.5 та 2.3 б) «Правил», якими передбачено, що:
п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»,
уважним не був, постійно не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого відповідним чином не відреагував на її зміну, та в порушення вимог п.п. 12.1 та 12.3 «Правил», відповідно до яких:
п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;
п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»,
не переконався в безпеці свого руху, не обрав безпечну і допустиму швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, свої практичні навички керування транспортними засобами, а також особливості завантаження і стан свого автомобіля, щоб мати можливість постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не вжив належних і своєчасних заходів до зменшення швидкості свого руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, а проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, продовжив рух, в результаті чого на вищевказаній ділянці автодороги скоїв зіткнення передньою правою частиною кузову керованого ним автомобіля марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 906ВВ35» із задньою лівою частиною кузова спеціалізованого напівпричепа марки «WIELTON NW3», який у складі зі спеціалізованим вантажним сідловим тягачем марки «MAN TGA 18.440», який здійснював рух попереду у смузі попутного напрямку заднім ходом.
Внаслідок даної ДТП було смертельно травмовано пасажирів автомобіля марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 906ВВ35» ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які загинули на місці ДТП.
Смерть ОСОБА_11 перебуває в прямому причинному зв`язку з виявленою у неї поєднаною травмою голови, тулуба та кінцівок у вигляді: множинних багато-уламкових переломів кісток склепіння, основи та лицьового черепу, з розривом твердої мозкової оболонки, крововиливів під м`які оболонки головного мозку, забою-розмозженням головного мозку, множинних переломів кісток тулуба (всіх ребер), забою та розриву тканин печінки та селезінки, ампутації частини правої верхньої кінцівки. Безпосередньою причиною смерті з`явився шок.
Смерть ОСОБА_12 перебуває в прямому причинному зв`язку з виявленою у неї поєднаною травмою голови, тулуба та кінцівок у вигляді: рублено-різаної рани м`ягких тканин голови, перелому правої нижньої щелепи, перелому кісток носа, розриву тканин печінки, селезінки та нирки, відкритого багато-уламкового перелому правої стегнової кістки, закритого перелому лівої стегнової кістки. Безпосередньою причиною смерті з`явився шок.
Крім цього, пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , отримала тілесні ушкодження, а саме: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, закритий компресійний перелом тіла 12 грудного хребця (1ст.), без стенозу спинномозкового каналу, закриті переломи IV, V, VI, VII лівих ребер із задовільним положенням кісткових уламків, гематоми лівого плеча та надпліччя, садна 1-го пальця правої кисті.
Вказані ушкодження складають єдиний морфологічний комплекс тілесних ушкоджень автомобільної травми, які за критерієм тривалого розладу здоров`я строком понад 21 день, згідно п.п. 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості.
Допущенні водієм ОСОБА_3 порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 б), 12.1 та 12.3 «Правил» знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та у своїй сукупності призвели до настання суспільно-небезпечних наслідків.
Таким чином, ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, а також загибель кількох осіб, за що передбачена кримінальна відповідальність частиною 3 статті 286 Кримінального кодексу України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та пояснив, що дійсно 01 жовтня 2025 року у вечірній час а автомобілі марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 906ВВ35» він рухався по автодорозі Одеса-Київ з м.Одеса в напрямку м.Київ та перевозив пасажирів, втому числі ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Погода була волога, дорога була мокра, він користувався склоочисниками. Він рухався в лівій смузі для руху. Так як до нього ззаду наближався автомобіль, то він переїхав на праву смугу руху, щоб надати дорогу попутному автомобілю. В цей час він помітив, що в правій полосі руху, по якій він рухався, метрів за 150, перебуває автомобіль (тягач) із увімкненим правим показчиком повороту. Він подумав, що автомобіль здійснює маневр повороту та продовжив рух із сталою швидкістю. Однак, під`їхавши ближче до вантажного автомобіля, він побачив, що вказаний автомобіль стояв на правій смузі руху із увімкненою світловою сигналізацією. Він вжив заходи для уникнення зіткнення, а саме намагався виїхати на ліву смугу руху та об`їхати автомобіль, однак відбулось зіткнення лівої передньої частини його автомобіля із задньою правою частиною вантажного автомобіля. Після зупинки його автомобіля, він надавав допомогу постраждалим пасажирам. ОСОБА_11 та ОСОБА_12 загинули внаслідок ДТП, а ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження. В подальшому, його затримали працівники поліції. Вину свою визнає повністю, В скоєному щиро кається, цивільні позови потерпілих визнає частково, так як не працює і не має змоги у заявленому розмірі відшкодувати збитки, просив суворо не карати, не позбавляти волі.
Обвинувачений окрім визнання своєї вини у скоєному інкримінованого його кримінального правопорушення, повністю визнав кваліфікацію його дій, докази, на які посилався орган досудового розслідування. 
На підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив сторонам кримінального провадження вимоги ч.3 ст.349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів.
У зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини в скоєні кримінального правопорушення, визнання ним кваліфікації його дій та доказів, на які посилався орган досудового розслідування, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються та дослідження зібраних у кримінальному провадженні доказів було обмежене допитом обвинуваченого, показання якого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються та дослідженням документів, що його характеризують. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій не має, а також обвинуваченому та іншим учасникам процесу зрозуміло, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковано за ч. 3 ст. 286 КК України – порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, а також спричинило загибель кількох осіб.
Цивільні позови ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням, підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 127 КПК України підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.
Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За загальними правилами, визначеними ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1190 ЦК України, тягар цивільної відповідальності має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. 
Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Відповідно до ст.999 ЦК законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У постанові від 04.07.2018 р. у справі №755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Проте покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування відповідальності та сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Велика Палата вважає, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у разі виникнення деліктного зобов`язання страховик бере на себе виконання обов`язку страхувальника у межах суми страхового відшкодування.
Як видно з наданих до суду доказів ОСОБА_5 поніс матеріальні витрати на поховання потерпілих, а саме своєї сестри та племінниці в сумі 296000 грн. (т.1.а.с. 115-125). 
Згідно полісу № АТ/3386218 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 906ВВ35», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 була застрахована в АТ «СГ «ТАС». Строк дії страхового полісу – з 24.12.2024 року по 23.12.2025 року. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю – 320000 грн., за шкоду, заподіяну майну становить 160000 грн., франшиза – 0 грн. (т.1 а.с. 195)
ОСОБА_5 позовних вимог до АТ «СГ «ТАС» не пред`являв. Приймаючи до уваги, що сума матеріального збитку, заподіяного життю потерпілих, не перевищує передбачену страхову суму, тому суд вважає, що в частині стягнення матеріальних збитків в сумі 296000 грн. із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 належить відмовити.
При цьому ОСОБА_5 роз`яснюється, що він вправі звернутись для отримання страхової суми за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілих до страхової компанії – АТ «СГ «ТАС».
Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. 
Розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі 752/17832/14-ц).
Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним завданій шкоді.
Захисник обвинуваченого надав суду відзив на позовні заяви, згідно якого позовні вимоги визнав частково, а саме просив відмовити в стягнення матеріальних збитків, так як цивільно-правова відповідальність обвинуваченого на момент ДТП була застрахована і відповідальність за спричинену матеріальну шкоду, в межах страхового ліміту, повинна нести страхова компанія. Розмір моральної шкоди, визначений позивачами, він вважає не обгрунтовано завищеною. Вважає, що з обвинуваченого можливо стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_5 – 200000 грн., а на користь ОСОБА_6 – 400000 грн.
Так, в результаті дорожньо-транспортної пригоди 01 жовтня 2025 року загинула ОСОБА_11 , яка є рідною сестрою ОСОБА_5 , та ОСОБА_12 , яка є племінницею ОСОБА_5 , а ОСОБА_6 , яка є матір`ю ОСОБА_5 , отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
Так, судом встановлено, що в результаті загибелі рідної сестри ОСОБА_11 , племінниці ОСОБА_12 , отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , ОСОБА_5 завдана моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях у зв`язку із втратою рідних людей, а саме рідної сестри та племінниці, а також його мати отримала серйозні тілесні ушкодження і він змушений здійснювати догляд за нею. ОСОБА_5 проживав в одній квартирі з матір`ю, сестрою та племінницею, був пов`язаний спільним побутом. Суд погоджується з доводами потерпілого, що наведені обставини завдають йому сильних душевних переживань, вимагають вимушених змін у життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану. Він змушений був організовувати поховання близьких людей.
Виходячи з вищенаведеного, а також характеру та обсягу страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_5 внаслідок вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, характеру його немайнових втрат, які не можуть бути відновлені внаслідок смерті сестри та племінниці, характеру та тривалості заподіяних йому моральних, душевних, психічних страждань, тяжкості вимушених змін у її житті та ступеня вини обвинуваченого, його матеріального стану, вимог розумності та справедливості, суд вважає можливим стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 600000 грн.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди 01 жовтня 2025 року ОСОБА_6 , отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а також загинула її донька - ОСОБА_11 , та її онука - ОСОБА_12 .
Так, судом встановлено, що в результаті загибелі доньки ОСОБА_11 та онуки ОСОБА_12 , отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , ОСОБА_6 завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях внаслідок отриманих нею тілесних ушкоджень, а також моральних стражданнях у зв`язку із втратою рідних людей, а саме доньки та онуки. Суд погоджується з доводами потерпілої, що наведені обставини завдають їй сильних душевних переживань, вимагають вимушених змін у життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану. Вона не може самостійно себе обходити внаслідок отриманих травм.
Виходячи з вищенаведеного, а також характеру та обсягу страждань, яких зазнала потерпіла ОСОБА_6 внаслідок вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, характеру немайнових втрат, які не можуть бути відновлені внаслідок смерті матері та онуки, характеру та тривалості заподіяних їй фізичних, моральних, душевних, психічних страждань, тяжкості вимушених змін у її житті та ступеня вини обвинуваченого, його матеріального стану, вимог розумності та справедливості, суд вважає можливим стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 800000 грн.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно досудової доповіді, складеної Придніпровським районним відділом філії ДУ «Центр пробації» в Черкаській області, виправлення ОСОБА_3 можливе буз ізоляції від суспільства (т.2 а.с. 36-39). 
Згідно наданих до суду платіжних інструкцій дружина обвинуваченого ОСОБА_3 сплатила потерпілому ОСОБА_5 в рахунок відшкодування заподіяних збитків 20000 грн.
При обранні покарання ОСОБА_3 відповідно до ст.65 КК України суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, є людиною з інвалідністю третьої групи, не працює, не судимий, думку потерпілих про призначення максимально суворого покарання, та вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства (т.1 а.с. 67-89, 243-245, 247, т.2 а.с. 2-5).
Підстав для звільнення від відбування покарання із застосуванням ст. 75 КК України суд не вбачає.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 є щире каяття, часткове відшкодування заподіяних збитків.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 не має.
За таких обставин, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, визначеної ч.3 ст. 286 КК України, а також застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. 
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід відносно ОСОБА_3 – тримання під вартою необхідно залишити без змін, так як будь-яких клопотань щодо його зміни не надходило і у суду відсутні підстави для його зміни чи скасування.
Процесуальні витрати за проведення експертиз у розмірі 37006 грн. 40 коп. належить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на рахунок держави.
Долю речових доказів у даному кримінальному провадженні суд вирішує у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.
За вимогами ч. 4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, накладеного ухвалами слідчих суддів під час досудового розслідування.
Керуючись ст.ст. 370, 374-376 КПК України, суд,- 

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України та призначити покарання п`ять років шість місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту затримання - 02 жовтня 2025 року.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід відносно ОСОБА_3 – тримання під вартою - залишити без змін.
Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами підлягає реальному виконанню.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на рахунок держави процесуальні витрати за проведення експертиз у розмірі 37006 грн. 40 коп.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, заподіяних злочином, задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 600000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_5 – відмовити.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, заподіяних злочином, задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 800000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_6 – відмовити.
Речові докази по справі після вступу вироку в законну силу: компакт-диск «MY MEDIA MY DVD-R» (номер CVDR4.7G-CFMWM03-6865 65GP1067) – залишити в матеріалах кримінального провадження; транспортні засоби, а саме: автомобіль «MERCEDES-BENZ SPRINTER 906ВВ35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , червоного кольору, 2017 року випуску, номер кузова: НОМЕР_4 , - передати власнику ОСОБА_13 ; сідловий тягач-Р «MAN TGA 18.440», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зеленого кольору, 2007 року випуску, номер кузова: НОМЕР_5 , напівпричіп-спеціалізований «WIELTON NW3», реєстраційний номер НОМЕР_3 , сірого кольору, 2019 року випуску, номер шасі: НОМЕР_6  - передати власнику ТЗОВ «Транс-Сервіс» (Львівська область, Пустомитівський район, с. Ставчани), -
скасуваши арешт на вказані транспортні засоби, який було накладено відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеса 10 жовтня 2025 року.
На вирок може бути подана апеляційна скарга на протязі 30 днів з моменту його проголошення до Одеського апеляційного суду через Любашівський районний суд Одеської області.
Копію вироку вручити прокурору, обвинуваченому ОСОБА_3 , захиснику адвокату ОСОБА_9 , потерпілим ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , представникам потерпілих адвокатам ОСОБА_7 , ОСОБА_8 

Суддя: ОСОБА_1