Справа № 420/3546/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до П`ятого апеляційного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,
встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з позовною заявою до П`ятого апеляційного адміністративного суду (далі - відповідач-1), Державної судової адміністрації України (далі - відповідач-2), в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2025 р. № 71-ос/а "Про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі ОСОБА_1 "; 
- зобов`язати П`ятий апеляційний адміністративний суд здійснити перерахунок та виплату з 01.01.2025 р. надбавки за вислугу років на державній службі ОСОБА_1 відповідно до ст.52 Закону України "Про державну службу", а саме на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач є начальником відділу аналітичної роботи та узагальнення судової практики П`ятого апеляційного адміністративного суду. Станом на 01.01.2025 р. мала стаж державної служби 21 рік 07 місяців 05 днів. У зв`язку з цим вважає, що набула право на отримання надбавки за вислугу років на державній службі у розмірі 50 відсотків посадового окладу державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" № 889-VIII. Втім, оскаржуваним наказом їй встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу. Відсотковий розмір надбавки обчислений з огляду на вимоги п.13 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про державний бюджет України на 2025 рік" № 4059-IX, що, на думку позивача, не узгоджено зі змістом ч.1 ст.52 Закону № 889-VIII. Вважає, що Закон України "Про Державний бюджет на 2025 рік" не може ні зупиняти дію норм Закону України "Про державну службу" щодо оплати праці державних службовців, зокрема, щодо розміру надбавки за вислугу років на державній службі, ні визначати новий розмір надбавки без внесення відповідних змін до спеціального закону. Позивач вважає свої права порушеними, а наказ відповідача протиправним, тому звернулась до суду з даним позовом.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 р. головуючим у справі № 420/3546/25 визначено суддю Левчук О.А.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07.02.2025 р. відкрито спрощене провадження у справі та надано відповідачам п`ятнадцятиденний строк для подачі відзиву на позовну заяву.
27.02.2025 р. від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що відповідно до ч.1 ст.52 Закону України "Про державну службу" надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу. У той же час, 01.01.2025 р. набрав чинності Закон України "Про державний бюджет України на 2025 рік", яким зменшено максимальну межу розміру надбавки за вислугу років на державній службі з 50 відсотків до 30 відсотків, та розмір самої надбавки з 3 до 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби. Положення Закону України "Про державний бюджет України на 2025 рік" щодо надбавки за вислугу років є чинними, не конституційними не визнавались та не скасовувались, а відтак підстави для їх незастосування відсутні. Отже, П`ятий апеляційний адміністративний суд діяв в межах закону, оскільки обрання ним саме цього відсотку посадового окладу державного службовця за кожен календарний рік, не є свавільними діями, а виконанням прямої вказівки Закону України "Про державний бюджет України на 2025 рік".
Ухвалою від 04.04.2025 р. зупинено провадження у справі № 420/3546/25 до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у справі № 240/7215/24.
Розпорядженням в.о. керівника апарату Одеського окружного адміністративного суду Флори Н.В. від 29.08.2025 р. № 539 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з поданням головуючого судді Левчук О.А. заяви про відставку. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2025 р. головуючим у справі № 420/3546/25 визначено суддю Бездрабка О.І.
Ухвалою від 02.09.2025 р. адміністративну справу № 420/3546/25 прийнято до провадження, поновлено провадження у справі, розгляд справи розпочато спочатку. 
Станом на 31.03.2026 р. відповідача-2 відзив на позовну заяву не надав.
Згідно ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Оскільки від сторін не надходило заяв про розгляд справи в судовому засіданні, суд розглядає справу в порядку письмового провадження.
Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 26.03.2019 р. працює в П`ятому апеляційному адміністративному суді та має 4 ранг державного службовця, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 26.05.2003 р.
Наказом П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2022 р. № 49-ос/а позивача, у порядку переведення, призначено на посаду начальника відділу аналітичної роботи та узагальнення судової практики з 18.02.2022 р. та установлено надбавку за вислугу років на державній службу у розмірі 50 відсотків посадового окладу з 27.02.2020 р.
Наказом П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2025 р. № 71-ос/а "Про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі ОСОБА_1 " встановлено надбавку за вислугу років на державній службі начальнику відділу аналітичної роботи та узагальнення судової практики П`ятого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 з 01.01.2025 р. у розмірі 30 відсотків посадового окладу, як такій, вислуга років якої на державній службі станом на 01.01.2025 р. становить 21 рік 7 місяців 5 днів. 
Вважаючи оскаржуваний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 130 Конституції України визначає, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.
Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд є Закон України "Про судоустрій та статус суддів" 02.06.2016 р. № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII). 
Згідно ч.1-5 ст.148 Закону № 1402-VIII фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.
Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів, зокрема, здійснює ДСА України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та ДСА України.
Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА України.
Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України визначають окремим рядком щодо Верховного Суду, Вищої ради правосуддя, апеляційної палати вищого спеціалізованого суду, а також загалом щодо апеляційних, місцевих судів.
Згідно ч.1 ст.150 Закону № 1402-VIII призначення на посади державних службовців, працівників, які виконують функції з обслуговування, оплата праці та соціальні гарантії працівників апаратів місцевих, апеляційних судів, вищих спеціалізованих судів, апарату Верховного Суду, секретаріатів Вищої ради правосуддя і Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, ДСА України, Служби судової охорони врегульовано нормами законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Правовий статус державного службовця та коло його основних прав, гарантій і обов`язків визначено у Законі України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). 
У ст.1 цього Закону визначено поняття "державний службовець", яким є громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону № 889-VIII державний службовець має право, зокрема, на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).
Держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи (ч.1 ст.50 Закону № 889-VIII).
Згідно ч.2 ст.50 Закону № 889-VIII заробітна плата державного службовця складається, зокрема, з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 6) премії (у разі встановлення).
Тож заробітна плата державного службовця має обов`язкову (сталу) складову, яка є фіксованою виплатою та, по суті, основною винагородою за виконання посадових обов`язків, а також факультативну (необов`язкову) складову, яка залежить від особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу, є винагородою за ініціативну роботу, своєчасне і якісне виконання завдань, виконання додаткового обсягу завдань.
Надбавка за вислугу років є складовою обов`язкової частини заробітної плати державного службовця та згідно із ч.1 ст.46 Закону № 889-VIII обумовлена досягненням особою певного стажу державної служби.
Розмір такої надбавки за приписами ч.1 ст.52 Закону № 889-VIII визначається на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
Водночас, 01.01.2025 р. набрав чинності Закон України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" від 19.11.2024 р. № 4059-IX (далі - Закон № 4059-IX) у п.11 розділу "Прикінцеві положення" якого законодавець визначив, що у 2025 році оплата праці державних службовців здійснюється на основі класифікації посад, з урахуванням класифікації посад, проведеної у 2024 році, крім державних органів, зазначених у пунктах 16 та 17 цього розділу та частині сьомій статті 50 Закону України "Про державну службу".
Згідно п.13 розділу "Прикінцеві положення" Закону 4059-IX у 2025 році оплата праці державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з:
1) сталої заробітної плати - посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за ранг державного службовця, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, інших доплат, передбачених законами України;
2) варіативної заробітної плати - премій, компенсацій за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця та за вакантною посадою державної служби, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
Грошова допомога, що виплачується державному службовцю під час надання щорічної основної відпустки, визначається у розмірі суми посадового окладу, надбавки за вислугу років та надбавки за ранг державного службовця станом на останній день місяця, що передує першому дню такої відпустки, незалежно від фактично відпрацьованого часу в місяці.
Норми Закону України "Про державну службу" щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Судом встановлено, що керуючись нормами Закону № 4059-IX, відповідач-1 виніс наказ від 10.01.2025 р. № 71-ос/а "Про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі ОСОБА_1 ", яким позивачу встановлено надбавку за вислугу років на державній службі з 01.01.2025 р. у розмірі 30 відсотків посадового окладу. 
Позивач вважає оскаржуваний наказ протиправним, оскільки відповідно до ст.52 Закону України "Про державну службу" надбавка за вислугу років на державній службі їй повинна встановлюватись на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум. Враховуючи, що через набрання чинності Законом № 4059-IX питання про визначення розміру надбавки за вислугу років державним службовцям по-різному врегульовано двома окремими законами, існує колізія в національному законодавстві, яка на думку позивача, має бути вирішена на користь спеціальної норми, якою, на її переконання, в цій ситуації є приписи Закону № 889-VIII.
Вирішуючи спір по суті, суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 19.02.2026 р. у справі № 240/7215/24. 
Згідно останньої, нарахування та виплата у 2024 році державним службовцям надбавки за вислугу років має відбуватися з урахуванням вимог п.12 розділу "Прикінцеві положення" Закону України від 09.11.2023 р. № 3460-IX "Про Державний бюджет України на 2024 рік", який зупинив дію приписів Закону України від 10.12.2015 р. № 889-VIII "Про державну службу" у частині оплати праці державних службовців і неконституційним у встановленому законом порядку не визнавався, а отже, підлягав застосуванню розпорядником бюджетних коштів стосовно позивача.
Також зазначено, що у спірних правовідносинах немає колізії, а відтак немає потреби у віднайденні механізму її подолання, оскільки є пряма норма Закону № 3460-ІХ, яка зупинила дію норми Закону № 889-VIII та чітко врегульовує особливості оплати праці певних категорій державних службовців, що виключає потребу у відшукуванні іншої норми права для регулювання цих відносин. Частина 1 ст.52 Закону № 889-VIII з 01.01.2024 р. з огляду на пряму вказівку в пункті 12 розділу "Прикінцеві положення" Закону № 3460-ІХ не застосовується на період чинності останнього. Тобто дія однієї конкуруючої норми фактично зупинена, а інша норма, запроваджена новішим законом, діє та регулює спірні відносини.
Додатково Велика Палата Верховного Суду дослідила питання комплексного впровадження реформи оплати праці державних службовців і констатувала, що зміни в підходах до оплати праці державних службовців, елементом яких є зменшення надбавки за вислугу років до 2 відсотків за кожен рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу, обумовлені реалізацією євроінтеграційних вимог щодо вступу України до Європейського Союзу, зокрема, виконанням програми Європейського Союзу "Ukraine Facility Plan". Такі зміни не пов`язані з потребою збалансування чи оптимізації видатків Державного бюджету України, зокрема й у зв`язку з уведенням воєнного стану. Навпаки, кінцевою метою запровадженої реформи є збільшення привабливості посад державної служби для кваліфікованих спеціалістів та підвищення конкурентоспроможності оплати праці державних службовців у порівнянні з приватним сектором.
Отже, зміни, введені законодавцем, щодо розміру надбавки за вислугу років на державній службі не були довільними та свавільними, адже зазначені зміни були елементами такого тривалого процесу, як реформа оплати праці державних службовців, яка заздалегідь оголошена державою та поступово нею впроваджена. Ці зміни носили системний характер і зменшення розміру надбавки за вислугу років на державній службі відбулося одночасно зі зростанням посадового окладу, тому ці зміни мали зрозумілу легітимну мету - підвищення рівня незалежності та фінансової забезпеченості певної категорії державних службовців, покращення статусу державного службовця загалом.
При цьому, зменшення розміру надбавки за вислугу років на державній службі відбулося одночасно зі зростанням посадового окладу, що мало на меті підвищити незалежність цієї категорії державних службовців, збільшити привабливість посад державної служби та зробити конкурентоспроможною оплату праці державних службовців у порівнянні з приватним сектором. Саме лише зменшення розміру надбавки за вислугу років на державній службі не спричинило звуження соціальних гарантій і зменшення загального розміру грошової винагороди таких працівників, а є складовим елементом послідовного та виваженого підходу держави до поступового підвищення конкурентоспроможності заробітних плат на посадах державної служби.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В силу наведеної норми суд застосовує висновки Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №240/7215/24, оскільки вони є релевантними до даних правовідносин.
Судом також враховується, що Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо впровадження єдиних підходів в оплаті праці державних службовців на основі класифікації посад" від 11.03.2025 р. №4282-IX (далі - Закон № 4282-IX), який набрав чинності 01.04.2025 р., внесені зміни до ст.52 Закону № 889-VIII, зокрема викладено в такій редакції: "Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотки посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу".
За таких обставин, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 19.02.2026 р. за результатами розгляду зразкової справи №240/7215/24, суд приходить до висновку, що при встановленні позивачу розміру надбавки за вислугу років державної служби на 2025 рік відповідач правомірно керувався п.13 розділу "Прикінцеві положення" Закону № 4059-IX. 
Відтак, відсутні підстави вважати протиправним наказ П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2025 р. № 71-ос/а "Про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі ОСОБА_1 " у частині встановленого розміру надбавки за вислугу років на державній службі начальнику відділу аналітичної роботи та узагальнення судової практики П`ятого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 з 01.01.2025 р. на рівні 30 відсотків місячного посадового окладу, а отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають. 
Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).
Положеннями ч.1 ст.90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд -

вирішив:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до П`ятого апеляційного адміністративного суду (65039, м.Одеса, просп.Лесі Українки, буд.19-21, код ЄДРПОУ 42261436), Державної судової адміністрації України (00020, м.Київ, вул.Липська, буд.18/5, код ЄДРПОУ 26255795) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко