ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2026  м.Дніпро Справа № 904/4963/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Джепи Ю.А., суддів: Мартинюка С.В., Фещенко Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Верхньодніпровської міської ради
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 по справі № 904/4963/25 (суддя Іванова Т.В.)
за позовом Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області (52210, Дніпропетровська область, місто Жовті Води, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 21)
в інтересах держави в особі позивача: Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградські області) (50103, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Героїв АТО, будинок 92; ідентифікаційний код 43877118)
до відповідача: Верхньодніпровської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області (51600, Дніпропетровська область, Кам`янський район, місто Верхньодніпровськ, проспект Шевченка, будинок 21; ідентифікаційний код 04052595)
про стягнення завданої порушенням природоохоронного законодавства шкоди в розмірі 308 061,60 грн

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 у справі №904/4963/25 позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Верхньодніпровської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області на користь Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградські області) завданої навколишньому природному середовищу 308 061,60 грн матеріальної шкоди. Стягнуто з Верхньодніпровської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області на користь Дніпропетровської обласної прокуратури 3 696,73 грн судових витрат зі сплати судового збору.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з винесеним рішенням, Верхньодніпровська міська рада через електронний суд подала до Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить:
1. Поновити строки на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 по справі № 904/4963/25.
2. Прийняти до розгляду апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 по справі № 904/4963/25.
3. Скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 у справі № 904/4963/25.
4. Прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову Жовтоводської окружної прокуратури в поданого інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградські області) до Верхньодніпровської міської ради про стягнення завданої порушенням природоохоронного законодавства шкоди в сумі 308061,60 грн.
5. Судові витрати покласти на позивача.
Відповідач зазначає, що суд безпідставно визнав доведеними обставини незаконної порубки дерев, оскільки акт перевірки не містить чітких координат місця правопорушення, опису меж ділянки та навіть конкретної породи дерев, що унеможливлює встановлення факту правопорушення саме на землях громади. Інші докази (фотоматеріали, протоколи, витяги з ЄРДР, показання свідка) є суперечливими, неналежними або не підтверджують обставини справи, зокрема містять розбіжності щодо породи дерев, часу та місця події. 
Також відсутні належні докази того, що порубка відбулася саме на земельних ділянках комунальної власності відповідача, оскільки координати та описи різних обстежень не співпадають.
Розрахунок шкоди є необґрунтованим, адже здійснений без визначення породи дерев та з порушенням методики (використано заміри стовбурів замість пнів), що унеможливлює перевірку правильності суми збитків. 
Крім того, не доведено відсутність винних осіб, оскільки досудове розслідування не завершене, а надані поліцією матеріали є формальними та неповними. У сукупності всі докази не підтверджують факту заподіяння шкоди саме відповідачем, а тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і підлягають скасуванню.

3. Короткий зміст вимог і узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та інших письмових пояснень сторін.

Жовтоводська окружна прокуратура Дніпропетровської області подала відзив на апеляційну скаргу, згідно якого не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 у справі № 904/4963/25 залишити без змін, апеляційну скаргу Верхньодніпровської міської ради – без задоволення.
У відзиві на апеляційну скаргу зазначається, що факт незаконної порубки дерев у полезахисній лісосмузі належно встановлений та підтверджений матеріалами перевірки Державної екологічної інспекції, зокрема актом обстеження від 08.08.2023, складеним уповноваженими особами на законних підставах у присутності лісника, яким зафіксовано пошкодження 57 дерев і проведено відповідні вимірювання. Місце правопорушення чітко ідентифіковано в межах конкретних земельних ділянок із визначеними кадастровими номерами, що перебувають у комунальній власності Верхньодніпровської міської ради, а наведені координати повністю відповідають їх розташуванню, що спростовує доводи про невизначеність місця. При цьому закон не вимагає обов`язкової участі власника земельної ділянки під час фіксації порушення, однак міська рада була належним чином повідомлена про проведення огляду в межах кримінального провадження, але безпідставно не направила свого представника, що свідчить про її пасивну поведінку та не звільняє від відповідальності. 
Розмір шкоди визначено відповідно до вимог чинного законодавства на підставі Постанови КМУ № 665 із дотриманням встановленої методики (вимірювання діаметрів, застосування такс та індексації), а відповідач не надав жодних належних доказів на спростування розрахунку чи інших обставин справи. 
Водночас відсутність встановлених винних осіб у кримінальному провадженні не звільняє орган місцевого самоврядування від обов`язку відшкодування шкоди, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 107 Лісового кодексу України така шкода підлягає компенсації за рахунок місцевої ради, на території якої розташовані ліси, а її бездіяльність щодо забезпечення охорони та контролю за станом лісів перебуває у причинному зв`язку із заподіяною шкодою. 
З огляду на це доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції - законним і таким, що підлягає залишенню без змін.
13.02.2026 через систему «Електронний суд» від Верхньодніпровсьої міської ради надійшли пояснення на відзив позивача.
Верхньодніпровська міська рада наполягає на недоведеності факту незаконної порубки дерев, відсутності належних і допустимих доказів завдання шкоди та неналежній оцінці судом акту перевірки Державної екологічної інспекції від 08.08.2023. Скаржник зазначає, що в акті не конкретизовано породу дерев (зокрема не підтверджено, що це акація біла), відсутні координати місця правопорушення, а формулювання «поблизу с. Воєводівка» не дозволяє ідентифікувати конкретну земельну ділянку. Також вказується на відсутність планово-картографічних матеріалів та інших даних, які б підтверджували місцезнаходження ділянки та належність її до земель громади, що, на думку апелянта, виключає можливість покладення відповідальності на міську раду.
Крім того, апелянт стверджує, що акт перевірки сам по собі не містить достатньої доказової сили, оскільки не відображає повного обсягу фактичних обставин. Також зазначається, що під час кримінального провадження та огляду місця події не було підтверджено фактів, викладених у позові, зокрема щодо кількості та породи дерев.
Окремо скаржник наголошує на відсутності доказів вини та причинного зв`язку між діями (або бездіяльністю) міської ради і завданою шкодою, вказуючи, що орган місцевого самоврядування не є спеціалізованим суб`єктом лісогосподарської діяльності та не здійснює безпосереднього контролю за конкретними зеленими насадженнями у спосіб, який би дозволяв запобігти правопорушенню. Також апелянт посилається на те, що розрахунок шкоди є необґрунтованим, оскільки здійснений без належного підтвердження вихідних даних, зокрема породи та стану дерев, а відтак не може бути покладений в основу стягнення.
У підсумку скаржник вважає, що сукупність наданих позивачем доказів є недостатньою та такою, що не підтверджує в повному обсязі факт заподіяння шкоди саме на землях, за які відповідає міська рада, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що спір виник у зв`язку із заподіянням шкоди навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки дерев у полезахисній лісосмузі на земельних ділянках комунальної власності Верхньодніпровської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області. 
Підставою для проведення перевірки стало звернення громадянина ОСОБА_1 від 19.07.2023, подане через урядову «гарячу лінію» щодо незаконної вирубки дерев на території селища Дніпровське Кам`янського району (а.с. 21, Т.1). На виконання цього звернення Державною екологічною інспекцією України 21.07.2023 видано доручення №962, яким Інспекції Придніпровського округу доручено здійснити перевірку та вжити заходів реагування (а.с. 20, Т.1), а наказом від 26.07.2023 №168-ТП призначено проведення відповідних заходів державного контролю (а.с. 23– 25, Т.1).
За результатами перевірки 08.08.2023 уповноваженими посадовими особами Інспекції складено акт (а.с. 26– 27, Т.1), яким зафіксовано незаконне пошкодження до ступеня припинення росту 57 дерев породи «акація біла» різного діаметра, що спричинило шкоду навколишньому природному середовищу.
На підставі цього акту Інспекцією здійснено розрахунок шкоди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 №665, яка становить 308 061,60 грн (а.с. 27, Т.1).
Місце вчинення правопорушення знаходиться у полезахисній лісосмузі за межами населених пунктів на території Верхньодніпровської територіальної громади (а.с. 26– 27, Т.1) та конкретизується в межах земельних ділянок з кадастровими номерами 1221087500:01:065:0015 і 1221087500:01:065:0026, які відповідно до даних Державного земельного кадастру перебувають у комунальній власності Верхньодніпровської міської ради (а.с. 35 (зворот) – 39, Т.1). Обставини місця події також підтверджуються протоколом огляду місця події від 18.02.2025, складеним у межах кримінального провадження №12023041430000482 (а.с. 30 (зворот) – 31, Т.1).
10.08.2023 Інспекцією направлено звернення до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (вих. №5-5952-42) для реагування (а.с. 27 (зворот) – 28, Т.1), на підставі якого 03.10.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №12023041430000482 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України (а.с. 28 (зворот), Т.1). Станом на момент розгляду справи досудове розслідування триває, осіб, винних у вчиненні незаконної порубки, не встановлено, заподіяна шкода у добровільному порядку не відшкодована.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відносини, які стосуються володіння, користування та розпоряджання лісами й спрямовуються на забезпечення охорони, відтворення та стале використання лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства, (лісові відносини) регулюються, зокрема Лісовим кодексом України.
Положеннями статті 63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 64 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.
Частиною п`ятою статті 86 Лісового кодексу України передбачено, що забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.
Підпунктом 6 пункту "а" частини першої статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища належать: забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, дотримання правил і норм використання лісових ресурсів у межах лісів комунальної власності.
У ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» також визначено, що до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів. Встановлено, що місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Отже, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на, зокрема, органи місцевого самоврядування.
За приписами статті 105 Лісового кодексу України, порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону.
Правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь визначає Закон України "Про охорону навколишнього природного середовища".
Відповідно до статті 5 цього Закону державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.
Статтею 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди.
Відповідна позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.02.2026 у справі № 907/278/25.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, підставою для проведення перевірки стало звернення громадянина, на виконання якого Державною екологічною інспекцією України було видано доручення, а також прийнято відповідний наказ про здійснення заходів державного нагляду (контролю).
У межах наданих повноважень посадовими особами Державної екологічної інспекції Придніпровського округу було проведено перевірку, за результатами якої складено акт від 08.08.2023, яким зафіксовано незаконне пошкодження до ступеня припинення росту 57 дерев породи «акація біла». Суд першої інстанції визнав цей акт належним і допустимим доказом відповідно до вимог статей 76– 78 Господарського процесуального кодексу України, оскільки він складений уповноваженим органом у межах компетенції та в установленому законом порядку.
Доводи апелянта щодо відсутності точних координат місця порубки, неповного опису породи дерев або інших характеристик не можуть бути підставою для визнання доказу неналежним, оскільки чинне законодавство не встановлює імперативної вимоги щодо зазначення таких реквізитів як умови дійсності акта перевірки. При цьому сам факт локалізації події (поблизу с.Воєводівка), кількість пошкоджених дерев та інші ідентифікаційні ознаки є достатніми для встановлення обставин справи у розумінні ст. 74 ГПК України.
Крім того, посилання апелянта на відсутність підтвердження породи дерев або неможливість визначення розміру шкоди не підтверджені належними доказами, зокрема експертними висновками чи альтернативними розрахунками. Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які посилається, але скаржник таких доказів не надав.
Місце вчинення правопорушення знаходиться в межах конкретних земельних ділянок із кадастровими номерами, які відповідно до даних Державного земельного кадастру перебувають у комунальній власності Верхньодніпровської міської ради. Ці обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема актом перевірки, протоколом огляду місця події та витягами з державних реєстрів. Оцінюючи докази в їх сукупності відповідно до статті 86 ГПК України, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту незаконної порубки саме на зазначених земельних ділянках.
Розмір шкоди у сумі 308 061,60 грн встановлено Державною екологічною інспекцією відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 №665, яка регулює порядок визначення розміру шкоди, завданої лісу. 
За відсутності належних і допустимих доказів, які б спростовували вихідні дані, покладені в основу розрахунку шкоди, доводи відповідача щодо його необґрунтованості є припущеннями та не можуть бути покладені в основу висновків суду.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що сам по собі факт незгоди відповідача з проведеним розрахунком шкоди, без надання альтернативного обґрунтованого розрахунку або відповідних експертних висновків, не свідчить про його неправомірність чи недостовірність. Така правова позиція узгоджується з принципами змагальності сторін та диспозитивності господарського процесу, закріпленими у статтях 13, 74 Господарського процесуального кодексу України.
Крім того, колегія суддів враховує, що акт перевірки та розрахунок шкоди складені уповноваженим органом у межах наданих повноважень, із дотриманням вимог чинного законодавства та затвердженої методики.
Посилання відповідача на можливі недоліки у визначенні породи дерев або умов проведення вимірювань не підтверджені жодними доказами та не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин. Натомість матеріали справи свідчать про те, що вимірювання проводились із використанням повіреного засобу вимірювальної техніки, а отримані результати відповідають вимогам Постанови Кабінету Міністрів України № 665.
За таких обставин колегія суддів виснує, що розрахунок розміру шкоди, здійснений позивачем, є належним, допустимим і достовірним доказом у розумінні статей 76– 79 Господарського процесуального кодексу України, а доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та такими, що підлягають відхиленню.
Судом апеляційної інстанції враховано, що за фактом незаконної порубки відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 246 Кримінального кодексу України, однак станом на час розгляду справи особи, винні у вчиненні правопорушення, не встановлені, а завдана шкода у добровільному порядку не відшкодована.
Відсутність вироку суду не виключає можливості встановлення факту завдання шкоди та її відшкодування в господарському процесі.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення статей 16, 1166 Цивільного кодексу України щодо загальних підстав відповідальності за завдану шкоду, відповідно до яких майнова шкода відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Також правильно врахував спеціальну норму частини 2 статті 107 Лісового кодексу України, згідно з якою шкода, заподіяна лісу, підлягає відшкодуванню незалежно від притягнення винних осіб до відповідальності, а у випадку їх невстановлення - за рахунок органу місцевого самоврядування, на території якого розташовані відповідні ліси.
Суд першої інстанції правомірно врахував положення статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», відповідно до яких органи місцевого самоврядування зобов`язані здійснювати контроль за використанням і охороною природних ресурсів та забезпечувати їх належний стан. Невиконання цих обов`язків суд розцінив як бездіяльність, що перебуває у причинному зв`язку із заподіяною шкодою.
Слід зазначити, що господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.
За загальними правилами розподілу обов`язку доказування, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини перша, третя статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відтак суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність правових підстав для покладення на Верхньодніпровську міську раду обов`язку з відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу, у повному обсязі.
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права, а також усталеній судовій практиці, зокрема правовим позиціям щодо застосування статті 107 Лісового кодексу України та оцінки доказів у їх сукупності за стандартом вірогідності.

6. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Підсумовуючи викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано встановив наявність підстав для задоволення позову про відшкодування шкоди, заподіяної незаконною порубкою дерев, та правильно поклав відповідальність на відповідача як особу, зобов`язану забезпечувати належну охорону.
Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права, зокрема положенням цивільного законодавства щодо відшкодування шкоди та узгоджується з правовою позицією Верховного Суду щодо відповідальності за незабезпечення охорони лісових ресурсів.
Доводи заявника апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

7. Розподіл судових витрат

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 275, 276, 282 ГПК України, апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Верхньодніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 по справі № 904/4963/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 по справі № 904/4963/25 - залишити без змін.
3. Понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати покласти на скаржника.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги встановлено статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя Ю.А. Джепа

Судді: С.В. Мартинюк

Ю.В. Фещенко