Справа № 369/19289/24
Провадження № 22-ц/801/983/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дурач О. А.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України
17 квітня 2026 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача Стадника І.М., 
суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Артеміда-Ф» - адвоката Бачинського Остапа Михайловича 
на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 09 лютого 2026 року, ухвалене під головуванням судді Дурач О.А.,
у справі №369/19289/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Артеміда-Ф» (позивач)
до ОСОБА_1 (відповідач)
про стягнення заборгованості, 
встановив:
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2024 року ТОВ «Артеміда-Ф» звернулося в районний суд з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи вимоги тим, що 11.11.2019 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем у формі електронного документа з використанням електронного підпису було укладено кредитний договір № 252166 на суму 4 000 грн, який підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора.
У кредитному договорі сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов, в тому числі щодо розміру кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. Строк дії договору – 30 днів. Додатковим договором даний строк продовжено до 11.12.2019 р.
Згідно умов кредитного договору, первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 4000 грн 11.11.2019 на банківську карту № НОМЕР_1 Відповідача, яку Відповідач вказав у Заявці при укладенні Кредитного договору, що підтверджується довідкою ТОВ ФК «Вей фор пей».
Отже первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі.
Відповідач належним чином свої обов`язки не виконував, утворилась заборгованість. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, станом на 18.11.2024 р. за кредитним договором становить 17 829,77 грн, яка складається з: 4 000 грн - заборгованість по тілу кредиту; 11 028 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 2 801,77 грн. – інфляційне збільшення. В позовній заяві позивачем зазначено проведений розрахунок суми інфляційного збільшення.
22.02.2021 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сікоро Фінанс» уклали договір факторингу № 015-220221, за яким від первісного кредитора до ТОВ «Сікоро Фінанс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Вказане підтверджується реєстром прав вимоги № 582.
05.02.2024 р. між ТОВ «Сікоро Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу № 27/0524-01, відповідно до якого позивачу уступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Вказане підтверджується реєстром прав вимоги № 1 від 05.02.2024 р., платіжною інструкцією.
У зв`язку із невиконанням договору, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором: тіло кредиту та відсотки, нараховані на вказану суму, а також судові витрати у справі, в тому числі витрати на правову допомогу в сумі 7 000 грн.
Рішення суду першої інстанції
Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 09 лютого 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із судовим рішенням, представник позивача ТОВ «Артеміда-Ф» адвокат Бачинський О.М. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати й ухвалити нове про задоволення позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В обґрунтування доводів апеляційної скарги повторно наводив обставини справи, зазначені в позовній заяві.
Також зазначив, що суд першої інстанції не застосував позицію Великої Палати Верховного Суду, яка чітко закріплює презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду.
Встановлення обставин, за яких правочин може бути визнаний недійним (оспорюваним), за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це буде суперечитиме презумпції правомірності правочину.
Зазначив, що обов`язок доказування щодо неотримання коштів від кредитора лежить на стороні відповідача, якщо такий його заперечує. 
Позивач вважає, що суд першої інстанції помилково вважав недоведеним факт перерахування коштів відповідачу, адже позивачем надано всі наявні у нього докази укладення кредитного договору та перерахування коштів. 
Вказує, що відповідач, якщо б дійсно їй не були перераховані кошти, без жодних проблем могла б надати виписку із її карткового рахунку.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача суду не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції – частина 3 статті 360 ЦПК України.
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 31 березня 2026 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду, який вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. 
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що стороною у справі подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у справі, яка не відноситься до категорії тих, що не може бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК України) з ціною позову менше 30-ти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (17 829,77 грн), колегією суддів вирішено призначити її розгляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Встановлені судом першої інстанції обставини 
У матеріалах справи міститься кредитний договір № 252166 від 11.11.2019 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту.
У розділі «реквізити та підписи сторін» в графі «клієнт» зазначено прізвище ОСОБА_1 , дата - 11.11.2019 12:23:04, підписано електронним підписом. Аналогічні відомості вказані у відповідних розділах додаткового договору. 
Водночас, як правильно встановив суд першої інстанції, дані одноразового ідентифікатора відсутні.
Як стверджує позивач, вказаний кредитний договір укладено між сторонами, і на його виконання кредитор перерахував, шляхом ініціювання через банк-провайдер, грошові кошти у розмірі 4 000 грн 11.11.2019 на банківську карту № НОМЕР_1 , код авторизації 423571, що підтверджується довідкою ТОВ ФК «Вей фор пей».
Виходячи із розрахунку заборгованості станом на 18.11.2024 р. заборгованість за кредитним договором становить 17 829,77 грн, яка складається з: 4 000 грн - заборгованість по тілу кредиту; 11 028 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 2 801,77 грн. – інфляційне збільшення суми боргу (нараховане за період з 11.12.2019 до 21.02.2022). Проценти за користування кредитом нараховані в межах строку дії кредитного договору.
Дана сума також зазначена у виписці з особового рахунку станом на 05.02.2024 р.
22.02.2021 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сікоро Фінанс» уклали договір факторингу № 015-220221, за яким від первісного кредитора до ТОВ «Сікоро Фінанс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Вказане підтверджується реєстром прав вимоги № 582
05.02.2024 р. між ТОВ «Сікоро Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу № 27/0524-01, відповідно до якого позивачу уступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Вказане підтверджується реєстром прав вимоги № 1 від 05.02.2024 р., платіжною інструкцією.
Позиція апеляційного суду
Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та додаткового договору з відповідачем ОСОБА_1 , перерахування грошових коштів на рахунок останньої, дії відповідача щодо користування кредитними коштами, а отже в задоволенні позову слід відмовити.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду є безпідставними.
Так, відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).
Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України).
Згідно з статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29.05.2024 в справі № 545/1750/21.
У справі, яка переглядається, судом установлено, що у договорі про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту від 11.11.2019 й в додатковому договорі від 10.12.2019 у розділі 8 «реквізити та підписи сторін» зазначено особу позичальника: « ОСОБА_1 », дату 11.11.2019, а тому вказана інформація не свідчить про проходження позичальником повної ідентифікації.
На підтвердження факту перерахування коштів позивач надав довідку ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, згідно якої останнє відповідно до договору на переказ коштів, 11.11.2019 перерахувало кошти в сумі 4 000 грн , маска картки НОМЕР_1 .
Водночас ні договір про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту від 11.11.2019, ні додатковий договір від 10.12.2019 будь-яких платіжних реквізитів карткових рахунків ОСОБА_1 не містить .
Більше того, такі відомості відсутні у інших поданих до позовної заяви доказах. 
А тому посилання в апеляційній скарзі на практику апеляційних судів є безпідставною, оскільки у справах, що переглядались цими судами було встановлено інші обставини, в т.ч. й щодо наявності в матеріалах справи реквізитів платіжної картки позичальників (відповідачів), які були ними зазначені при укладенні кредитних договорів. 
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч.4 ст. 83 ЦПК України).
У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч.5 ст. 83 ЦПК України).
Згідно з ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Разом з тим, доказів проведення ідентифікації відповідача та доказів здійснення нею дій, спрямованих на укладення договору в електронній формі в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», позивачем суду не надано.
Так, матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту створення заявки на отримання кредиту, ознайомлення з офертою, надсилання одноразового ідентифікатора відповідачу на мобільний номер телефону, який вона мала б вказати під укладення кредитного договору, що саме відповідач ОСОБА_1 будь-яким способом застосувала ідентифікатор електронного підпису, та надсилання позивачем примірника кредитного договору та додатків до нього, які є невід`ємною частиною договору.
Через відсутність доказів про здійснення транзакції 11.11.2019 року на суму 4 000 грн на платіжну картку позичальника ОСОБА_1 , не підтверджено факту перерахування коштів на рахунок відповідача.
Вищевикладене позбавляє апеляційний суд можливості вважати доведеним факт укладення у договору про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту від 11.11.2019 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , а також перерахування коштів відповідачу у визначеній сумі .
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, та зводяться до незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо судових витрат 
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то суд не здійснює перерозподіл витрат по сплаті судового збору.
Керуючись статтями 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, - 
постановив:
Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Артеміда-Ф» - адвоката Бачинського Остапа Михайловича залишити без задоволення, а рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 09 лютого 2026 року, – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.
Головуючий:      І.М. Стадник

Судді:       Ю.Б.Войтко

М.В. Матківська