ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ,01032,тел.(044)235-95-51,е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" січня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/137/24 
Суддя Господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., за участю секретаря судового засідання Войтенка В.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи
за позовом 	Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Боярської міської ради, Північного офісу Держаудитслужби	
до 	1.Приватного підприємства «Валентина-2000» 2.Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради	
про 	визнання недійсним договору та стягнення 3957853,80 грн.	
за участю представників:
прокурора:	Галась О.М. – посвідчення від 01.03.2023 № 069067	
позивачів:	не з`явилися 	
відповідача 1:	Романишен Р.М. – адвокат, ордер від 04.03.2024 серія АА № 1415954	
відповідача 2:	Сиротенко О.В. – адвокат, ордер від 02.09.2024 серія АМ № 1078409	
суть спору:
До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Боярської міської ради (далі – перший позивач), Північного офісу Держаудитслужби (далі – другий позивач) до Приватного підприємства «Валентина-2000» (далі – перший відповідач), Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради (далі – другий відповідач) про визнання недійсним договору поставки товарів від 08.04.2019 № 42/19, укладений між відповідачами у справі та стягнення з першого відповідача на користь другого відповідача 3957853,80 грн., а з другого відповідача стягнення в дохід держави одержаних за рішенням суду 3957853,80 грн.
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що оскаржуваний договір поставки товарів від 08.04.2019 № 42/19, укладений між відповідачами за підсумком проведених відкритих торгів, підлягає визнанню недійсним, як такий, що завідома суперечить інтересам держави та суспільства з умислу Приватного підприємства «Валентина-2000» на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, позаяк Приватним підприємством «Валентина-2000» вчинене порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних дій, що стосуються спотворення результатів публічної закупівлі, що підтверджується рішенням Адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 08.09.2022 № 60/17-р/к у справі 108/60/124-рп/к.20.
Враховуючи наявність умислу лише у Приватного підприємства «Валентина-2000» як сторони оспорюваного договору поставки товарів від 08.04.2019 № 42/19, одержані ним кошти 3957853,80 грн. за вказаним правочином повинні бути повернуті Комунальному підприємству «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради як іншій стороні договору, а отримані останнім за рішенням суду кошти – стягуватися в дохід держави. 
Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.01.2024 у даній справі прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження, позивачам запропоновано подати до суду пояснення по суті спору. Встановлено відповідачам строк для подачі відзиву на позовну заяву та інші документи, що підтверджують заперечення проти позову упродовж п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Прокурор, позивачі та другий відповідач повідомлені про відкриття провадження у даній справі у порядку встановленому ч. 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України з додержанням вимог частин 3, 4 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, шляхом надсилання до їх електронних кабінетів копії ухвали в електронній формі.
Перший відповідач повідомлений про відкриття провадження у даній справі у порядку встановленому ч. 5 ст. 242 ГПК України з додержанням вимог частин 3, 4 ст. 120 ГПК України, шляхом направлення на адресу його місцезнаходження належним чином завіреної копії ухвали, рекомендованим листом з повідомленням про вручення. 
Північний офіс Держаудитслужби подав до суду пояснення щодо позову від 08.02.2024 № 262616-17/961-2024 (вх. № суду 1915/24 від 12.02.2024), в яких другий позивач вказує, що офісом не було здійснено моніторинг процедури закупівлі UA-2019-03-06-002223-а, позаяк в електронній системі Prozorro замовником оприлюднено звіт про виконання договору по вказаній закупівлі, а тому у Північного офісу Держаудитслужби були відсутні правові підстави для проведення моніторингу закупівлі на момент звернення Київської обласної прокуратури 15.09.2023.
ПП «Валентина-2000» подало до суду відзив на позовну заяву від 12.02.2024 (вх. № суду 2135/24 від 16.02.2024), в якому перший відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову прокурора в повному обсязі, з підстав, які зводяться до того, що ч. 2 ст. 228 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Посилаючись на судову практику Верховного Суду, перший відповідач вказує, що при кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК України, потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією із сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. З моменту, коли позивач дізнався про правочин, щодо намірів чи фактів порушити публічний порядок сторонами правочину – не вносилися відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань. Крім того, перший відповідач вказує, що прокурором пропущено строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом.
Через систему «Електронний суд» від Київської обласної прокуратури надійшла відповідь на відзив від 28.02.2024 (вх. № суду 2125/24 від 28.02.2024), в якій прокурор наводить власні спростування на доводи першого відповідача, викладені ним у своєму відзиві на позовну заяву. 
КП «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради подало до суду відзив на позовну заяву від 09.02.2024 (вх. № суду 2855/24 від 29.02.2024), в якому другий відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог,
Через систему «Електронний суд» Боярська міська рада подала до суду заяву від 15.03.2024 (вх. № суду 2805/24 від 15.03.2024), в якій перший позивач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з підстав, які зводяться до того, що у позовній заяві прокурор вказує на те, що прямий інтерес держави полягає у неухильному дотриманні учасниками процедури закупівлі та замовником встановлених Законом України «Про публічні закупівлі» вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про захист економічної конкуренції» суб`єкти господарювання, органи влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов`язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію. Рішенням Адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 08.09.2022 №60/17-р/к встановлено порушення ПП «Валентина-2000» та ТОВ «Гама Інтрейдінг» пункту 1 статті 50, пункту 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів, на ПП «Валентина-2000» та ТОВ «Гама Інтрейдінг» накладено штрафні санкції. Отже, інтерес держави у підтриманні законності у сфері публічних закупівель відновлено шляхом накладення штрафу на учасників закупівель, які порушили законодавство про захист економічної конкуренції. Міська рада вважає, що накладення конфіскаційних адміністративно-господарських санкцій, у даному випадку, буде надмірним та спричинить «подвійне» притягнення до відповідальності за одне і те ж саме правопорушення. Протиправні дії ПП «Валентина-2000» під час проведення торгів не завдали шкоди матеріальним інтересам ані безпосередньо держави, ані органу місцевого самоврядування, оскільки тендерна пропозиція переможця першого відповідача була нижчою за очікувану вартість закупівлі. Міська рада наголошує, що джерелом фінансування оспорюваного договору були кошти місцевого, а не державного бюджету. З огляду на це, стягнення вказаних коштів у дохід держави може зумовити застосування в подальшому до Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради положень ч. 1 ст. 216 ЦК України, а саме – зобов`язання відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У свою чергу, таке зобов`язання спричинить надмірне навантаження на бюджет Боярської територіальної громади, неспівмірне з порушенням, допущеним першим відповідачем. Крім того, додатково міська рада зауважує, що застосування до відповідачів адміністративно-господарських санкцій після шести місяців з дня виявлення порушення чи закінчення одного року з дня вчинення правочину є неправомірним. 
Через систему «Електронний суд» ПП «Валентина-2000» подало до суду заперечення на відповідь на відзив від 18.03.2024 (вх. № суду 2866/24 від 18.03.2024), в яких перший відповідач наводить власні спростування на доводи прокурора, викладені у відповіді на відзив.
Через систему «Електронний суд» від Київської обласної прокуратури надійшла відповідь на відзив від 21.03.2024 (вх. № суду 3047/24 від 21.03.2024), в якій прокурор наводить власні спростування на доводи другого відповідача, викладені ним у своєму відзиві на позовну заяву. 
Через систему «Електронний суд» від Київської обласної прокуратури надійшли заперечення від 22.03.2024 (вх. № суду 3098/24 від 22.03.2024) на заяву Боярської міської ради.
Через систему «Електронний суд» від Київської обласної прокуратури надійшла заява від 22.03.2024 (вх. № суду 3100/24 від 22.03.2024), в якій прокурор просить суд долучити до матеріалів справи судову практику у аналогічних справах за позовами органів прокуратури.
Аналогічна заява (клопотання) про долучення судової практики подана Київською обласною прокуратурою (вх. № суду 3941/24 від 22.03.2024) через канцелярію суду.
КП «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради через електронну пошту суду подало заперечення від 25.04.2024 (вх. № суду 5349/24 від 26.04.2024), в яких другий відповідач наводить власні спростування на доводи прокурора, викладені у відповіді на відзив.
Через систему «Електронний суд» від Київської обласної прокуратури надійшла заява від 26.04.2024 (вх. № суду 4567/24 від 29.04.2024), в якій прокурор уточнює п. 4 прохальної частини позовної заяви та просить розглядати його вимоги за вказаним пунктом прохальної частини позовної заяви в наступній редакції: «Стягнути з ПП «ВАЛЕНТИНА-2000» на користь Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради 3957853,80 грн., а з Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради одержані ним за рішенням суду 3957853,80 грн. стягнути в дохід держави в особі Боярської міської ради».
Через систему «Електронний суд» від Київської обласної прокуратури надійшла заява від 29.04.2024 (вх. № суду 4589/24 від 29.04.2024), в якій прокурор уточнює п. 4 прохальної частини позовної заяви та просить розглядати його вимоги за вказаним пунктом прохальної частини позовної заяви в наступній редакції: «Стягнути з ПП «ВАЛЕНТИНА-2000» на користь Коммунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради 3957853,80 грн., а з Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради одержані ним за рішенням суду 3957853,80 грн. стягнути в дохід держави в особі Боярської міської ради».
За вказаним обставин на розгляді суду є вимоги прокурора про визнання недійсним договору поставки товарів від 08.04.2019 № 42/19, укладеного між Комунальним підприємством «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради та Приватним підприємством «Валентина-2000» та стягнення з Приватного підприємства «Валентина-2000» на користь Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради 3957853,80 грн., а з Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради одержані ним за рішенням суду 3957853,80 грн. стягнути в дохід держави в особі Боярської міської ради.
ПП «Валентина-2000» подало до суду клопотання від 29.04.2024 (вх. № суду 5419/24 від 30.04.2024) про зупинення провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 918/1043/21.
Засобами поштового зв`язку від КП «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради надійшли аналогічні тим, які надійшли на електронну пошту суду заперечення від 25.04.2024 (вх. № суду 5607/24 від 03.05.2024), в яких другий відповідач наводить власні спростування на доводи прокурора, викладені у відповіді на відзив.
Через систему «Електронний суд» Боярська міська рада подала до суду заяву від 08.05.2024 (вх. № суду 3721 від 08.05.2024) про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 918/1043/21.
Через систему «Електронний суд» від Київської обласної прокуратури надійшли заперечення від 03.06.2024 (вх. № суду 5946/24 від 03.06.2024) проти зупинення провадження у даній справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 918/1043/21.
Через систему «Електронний суд» від Північного офісу Держаудитслужби надійшло клопотання від 11.10.2024 (вх. № суду 11280/24 від 11.10.2024), в якому другий позивач просить суд здійснювати розгляд справи за відсутності його представника. 
В судовому засіданні призначеному на 15.10.2024, заслухавши присутніх в судовому засіданні прокурора, представників першого позивача та відповідачів, суд постановив протокольну ухвалу, якою відмовив в задоволенні клопотання ПП «Валентина-2000» від 29.04.2024 (вх. № суду 5419/24 від 30.04.2024) та заяви Боярської міської ради від 08.05.2024 (вх. № суду 3721 від 08.05.2024) про зупинення провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 918/1043/21, у зв`язку з відсутністю підстав для зупинення провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 918/1043/21, позаяк вказана справа розглянута Великою Палатою Верховного Суду та в ній прийнято відповідне судове рішення. 
Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.10.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.11.2024 о 10:00.
Київська обласна прокуратура подала до суду письмові пояснення від 22.11.2024 № 15/2-369вих24 (вх. № суду 11516/24 від 25.11.2024).
Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.11.2024 оголошено перерву у судовому засіданні до 17.12.2024 об 15:30.
Через систему «Електронний суд» від ПП «Валентина-2000» надійшли додаткові пояснення від 17.12.2024 (вх. № суду 14446/24 від 17.12.2024) з урахування практики Верховного Суду станом на 17.12.2024.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.12.2024 оголошено перерву у судовому засіданні до 18.02.2025 об 14:30. Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.02.2025 оголошено перерву у судовому засіданні до 17.06.2025 об 10:00. Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.06.2025 оголошено перерву у судовому засіданні до 28.10.2025 об 10:00. Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.10.2025 оголошено перерву у судовому засіданні до 13.01.2026 об 10:00.
Через систему «Електронний суд» від ПП «Валентина-2000» надійшли додаткові пояснення від 10.01.2026 (вх. № суду 353/26 від 12.01.2026) з урахування практики Верховного Суду станом на 19.12.2024.
Присутній в судовому засіданні прокурор повністю підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви від 29.04.2024 (вх. № суду 4589/24 від 29.04.2024), та просив суд їх задовольнити з мотивів, викладених в позові.
Присутній в судовому засіданні в режимі відеоконференції представник першого відповідача проти позовних вимог заперечив.
Присутній в судовому засіданні представник другого відповідача проти позовних вимог заперечив.
Позивачі в судове засідання не з`явилися.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, представника другого відповідача присутніх в судовому засіданні та представника першого відповідача присутнього в судовому засіданні, в режимі відеоконференції, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд 
встановив:
Комунальним підприємством «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області» в електронній системі закупівель Prozorro опубліковано оголошення щодо проведення відкритих торгів із закупівлі «Бензину А-95, бензину А-92, дизельного палива, газу скрапленого (код за ДК 021:2015: 09130000-9 - Нафта і дистиляти)» (ідентифікатор закупівлі № UA-2019-03-06-002223-а). Очікувана вартість предмета закупівлі становила 3975284,54 грн. Тендерні пропозиції з метою участі у відкритих торгах подано трьома суб`єктами господарювання: ПП «ВАЛЕНТИНА-2000», ТОВ «Гама Інтрейдінг» та ТОВ «Юніверс Тайм», що підтверджується формою реєстру отриманих тендерних пропозицій. Кінцеві тендерні пропозиції ПП «ВАЛЕНТИНА-2000» становили 3958140 грн. (початкова - 3970560 грн.), ТОВ «Гама Інтрейдінг» - 3848730 грн. (початкова - 3848730 грн.), ТОВ «Юніверс Тайм» - 3962974,15 грн. (початкова - 3974900 грн.). 
Тендерну пропозицію ТОВ «Гама Інтрейдінг» відхилено замовником як таку, що не відповідає вимогам тендерної документації.
За результатами проведення аукціону 25.03.2019 електронною системою закупівель найбільш економічно вигідною було визначено тендерну пропозицію ПП «ВАЛЕНТИНА-2000» з ціною 3958140 грн., що підтверджується формою протоколу розкриття тендерних пропозицій.
Рішенням засідання уповноважених осіб Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради, оформленим протоколом від 27.03.2019, ухвалено визначити переможцем за результатами проведення процедури відкритих торгів на закупівлю бензину А-95, бензину A-92, дизельного палива, скрапленого вуглеводневого газу (код CPV за ДК 021:2015: 09130000-9 - Нафта і дистиляти) ПП «ВАЛЕНТИНА-2000» із сумою пропозиції 3958140 грн. з ПДВ та прийнято рішення про оприлюднення повідомлення про намір укласти договір в електронній системі закупівель та надіслання його переможцю.
Між Комунальним підприємством «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради (далі – покупець) та Приватним підприємством «Валентина-2000» (далі – постачальник) укладено договір поставки товарів від 08.04.2019 № 42/19 (далі – договір), відповідно до умов якого перший відповідач – постачальник зобов`язався передати у власність другого відповідача – покупця товари, а покупець зобов`язався прийняти й оплатити товари на умовах, викладених у цьому договорі (п. 1.1 договору).
В пп 1.1.1 п. 1.1 договору вказано найменування товару: «Бензин А-95, бензин А-92, дизельне паливо, скраплений вуглеводний газ».
В пп 1.1.2 . 1.1 договору вказано предмет закупівлі: код CPV за ДК 021:2015-09130000-9 - Нафта і дистиляти.
Згідно з п. 1.2 договору ціна, кількість, асортимент, комплектація товару наведені у Специфікації, що є додатком № 1 і невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до п. 2.1 договору його загальна вартість становить 3958140,00 грн., у тому числі ПДВ 20% у розмірі 659690,00 грн.
У п. 2.2 договору визначено, що оплата вартості товару покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на підставі належним чином оформленої видаткової накладної. Оплата вартості товару вважається здійсненою з моменту надходження визначеної в п. 2.1 даного договору суми безготівкових коштів на банківський розрахунковий рахунок постачальника (п. 2.3 договору).
За умовами п. 3.1, 3.2 договору поставка товару здійснюється партіями відповідно до заявок покупця із зазначенням найменування та кількості товару. Постачальник протягом трьох календарних днів з дня отримання заявки покупця на поставку конкретної партії товару поставляє покупцю конкретну партію товару відповідно до заявки. Моментом поставки товару вважається момент одержання товару покупцем з оформленням видаткової накладної.
Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2019 (п. 8.1 договору)
Найменування товару, одиниця виміру, кількість, ціна товару вказані в специфікації товару, яка є додатком № 1 до договору.
Додатковою угодою від 11.07.2019 № 1 до договору, у зв`язку зі зміною кількості товару, ціни за одиницю товару та загальної вартості товару що постачається покупцю сторони домовились викласти додаток № 1 до Договору (Специфікація) у новій редакції, згідно із пунктом 2 якої загальна вартість товару, що постачається за цією специфікацією, складає 3958077 грн., у тому числі ПДВ 20 % у розмірі 659679,50 грн.
На виконання умов Договору Комунальне підприємство «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради згідно з платіжними дорученнями: № 56 від 11.04.2019 на суму 378450,00 грн.; № 91 від 17.05.2019 на суму 360000,00 грн.; № 144 від 01.07.2019 на суму 222150,00 грн.; № 152 від 16.07.2019 на суму 411480,00 грн.; № 178 від 19.08.2019 на суму 328110,00 грн.; № 205 від 18.09.2019 на суму 436260,00 грн.; № 262 від 25.11.2019 на суму 485563,80 грн.; № 235 від 21.10.2019 на суму 468540,00 грн.; № 292 від 17.12.2019 на суму 867300,00 грн. перераховано на рахунок ПП «ВАЛЕНТИНА-2000» грошові кошти на загальну суму 3957853,80 грн.
Джерелами фінансування договору поставки товарів від 08.04.2019 № 42/19 були кошти місцевого бюджету міста Боярка на 2019 рік.
В матеріалах справи наявні видаткові накладні на поставку товару на загальну суму 3957853,80 грн.: від 08.04.2019 № РН-0000973 на суму 378450,00 грн., від 13.05.2019 № РН-0001359 на суму 360000,00 грн., від 27.06.2019 № РН-0001801 на суму 222150,00 грн., від 12.07.2019 № РН-0002015 на суму 411480,00 грн., від 14.08.2019 № РН-0002389 на суму 328110,00 грн., від 16.09.2019 № РН-0002731 на суму 436260,00 грн., від 25.11.2019 № РН-0003538 на суму 485563,80 грн., від 16.10.2019 № РН-0003105 на суму 468540,00 грн., від 17.12.2019 № РН-0003831 на суму 867300,00 грн., які підписані в двосторонньому порядку уповноваженими представниками сторін, підписи яких скріплені печатками Приватного підприємства «Валентина-2000» та Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради.
Рішенням Адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» від 08.09.2022 № 60/17-р/к у справі № 108/60/124-рп/к.20 визнано, що ПП «ВАЛЕНТИНА-2000» та ТОВ «Гама Інтрейдінг» вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції,, передбачене п. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, під час участі у тендерній процедурі закупівлі « 09130000-9 – Нафта і дистиляти. Бензин А-95, бензину А-92, дизельне
паливо, скраплений вуглеводневий газ» (ідентифікатор закупівлі № UA-2019-03-06-002223-а), яка проводилась КП «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради. За вказане порушення на ПП «ВАЛЕНТИНА-2000» накладено штраф у розмірі 40000,00 грн.
Звертаючись з даним позовом прокурор зазначає, що оскаржуваний договір поставки товарів від 08.04.2019 № 42/19, укладений між відповідачами за підсумком проведених відкритих торгів, підлягає визнанню недійсним, як такий, що завідома суперечить інтересам держави та суспільства з умислу Приватного підприємства «Валентина-2000» на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, позаяк Приватним підприємством «Валентина-2000» вчинене порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних дій, що стосуються спотворення результатів публічної закупівлі, що підтверджується рішенням Адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 08.09.2022 № 60/17-р/к у справі 108/60/124-рп/к.20.
Враховуючи наявність умислу лише у Приватного підприємства «Валентина-2000» як сторони оспорюваного договору поставки товарів від 08.04.2019 № 42/19, одержані ним кошти 3957853,80 грн. за вказаним правочином повинні бути повернуті Комунальному підприємству «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради як іншій стороні договору, а отримані останнім за рішенням суду кошти – стягуватися в дохід держави в особі Боярської міської ради. 
Боярська міська рада – перший позивач у справі заперечує проти позовних вимог прокурора, з підстав, викладених у вищезазначеній заяві від 15.03.2024 (вх. № суду 2805/24 від 15.03.2024), які зводяться до того, що за допущені порушення ПП «Валентина-2000» у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів, на ПП «Валентина-2000» накладено штрафні санкції, а тому інтерес держави у підтриманні законності у сфері публічних закупівель відновлено. Міська рада вважає, що накладення конфіскаційних адміністративно-господарських санкцій, у даному випадку, буде надмірним та спричинить «подвійне» притягнення до відповідальності за одне і те ж саме правопорушення. Протиправні дії ПП «Валентина-2000» під час проведення торгів не завдали шкоди матеріальним інтересам ані безпосередньо держави, ані органу місцевого самоврядування, оскільки тендерна пропозиція переможця першого відповідача була нижчою за очікувану вартість закупівлі.
Приватне підприємство «Валентина-2000» - перший відповідач у справі заперечує проти вказаних позовних вимог прокурора посилаючись на відсутність підстав для застосування до спірних у даній справі правовідносин ч. 3 ст. 228 ЦК України, з мотивів викладених у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23.
КП «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради – другий відповідач у справі заперечує проти вказаних позовних вимог прокурора з підстав, які зводяться до того, що прокурором заявлено вимогу про стягнення з першого відповідача на користь другого відповідача грошові кошти, а з другого відповідача одержані ним за рішенням суду грошові кошти стягнути в дохід держави, проте в силу приписів ч. 3 ст. 228 ЦК України при наявності умислу лише в однієї із сторін, на що посилається в позові прокурор, все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави. Тобто в дохід держави (при наявності підстав) стягується одержане від сторони, яка мала умисел у цьому випадку товар, який поставлявся першим відповідачем за договором, а не грошові кошти. Зазначене прокурором при поданні позову не враховано і відповідно належним чином в позовній заяві не обґрунтовувалося.
З огляду на вказані підстави вимог та заперечень суд зазначає, що ключовим питанням цієї справи є наявність підстав для застосування до спірних правовідниосин ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України.
Згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
У статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Аналогічна за змістом норма містилася у ч. 1 ст. 208 Господарського кодексу України (яка була чинною на час виникнення спірних відносин).
Стягнення всього отриманого за недійсним правочином у дохід держави є конфіскацією, яка за своєю правовою природою не є цивільно-правовим інститутом. У первісній редакції ЦК України, який набув чинності 01.01.2004, такої норми не існувало. Однак Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України» від 02.12.2010 ст. 228 ЦК України була доповнена ч. 3, присвяченою недійсності правочинів, що не відповідають інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Щодо конфіскаційного характеру санкцій, передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК України неодноразово висловлювався ще Верховний Суд України, а після 2017 року - і Верховний Суд (постанови від 20.06.2018 у справі № 802/470/17-а, від 16.10.2019 у справі № 2а-1670/8497/11, від 25.07.2023 у справі № 160/14095/21 від 13.11.2024 у справі № 911/934/23).
Наслідки, передбачені реченнями 2-3 ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, не спрямовані на поновлення майнової сфери постраждалого учасника цивільно-правових правовідносин. Передбачені законом санкції мають за мету покарати осіб, які вчинили заборонений законодавством правочин. Це єдина норма Цивільного кодексу України, яка містить каральні заходи (санкції).
За загальним правилом правовим наслідком недійсності правочинів є повернення сторін в стан, що передував укладенню правочину (абз. 2 ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України). Такий правовий наслідок спрямований на те, аби нівелювати все, що відбулося і зробити його юридично незначущим.
Супроводжувальним правовим наслідком недійсності правочину є можливість відшкодування винною стороною правочину збитків та моральної шкоди, завданої другій стороні правочину. Такий правовий наслідок спрямований на те, аби досягти компенсації понесених такою стороною втрат, тобто є проявом дії компенсаційних засад цивільного права.
Оскільки відшкодування збитків та моральної шкоди є видом цивільно-правової відповідальності, їх стягнення відбувається на користь приватної особи, в її інтересах і саме задля неї.
У ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України передбачаються зовсім інші правові наслідки: які спрямовані не на позначене вище, а на реакцію з боку держави на правопорушення сторони/сторін правочину; ініціатором цих правових наслідків є держава, а не сторона правочину; ці правові наслідки встановлені в публічних інтересах (як їх розуміє держава), а не в приватноправових; наслідки полягають не у відновленні становища, що існувало до вчинення правочину, а на вилучення майна; ці правові наслідки не можна розцінювати як відшкодування збитків.
Такі правові наслідки не можна віднести до компенсаційних, адже вони є сутнісно іншими і являють собою різновид конфіскації майна державою.
Вирішуючи питання щодо застосування ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України суд має враховувати що санкції, передбачені ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 208 Господарського кодексу України є не компенсаційними, а конфіскаційними санкціями, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.
Конфіскація без вироку суду (Non-Conviction Based Confiscation - NCBC) розглядається ЄСПЛ як втручання у право власності, захищене ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція).
Застосування наслідків, передбачених ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до зазначеної статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;
- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;
- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
Ключовими прецедентами є рішення ЄСПЛ у справах: «Isaia and Others v. Italy» (від 25.09.2025, заяви №36551/22, №36926/22 та №37907/22); «Garofalo and Others v. Italy» (від 21.01.2025, заява №47269/18 та три інші); «Imeri v. Croatia" (від 24.06.2021, заява №77668/14); «Kurban v. Turkey» (від 24.11.2020, заява №75414/10); «Balsamo v. San Marino» (від 08.10.2019, заяви №20319/17, 21414/17); «Gogitidze and Others v. Georgia» (від 12.05.2015, заява №36862/05); «Varvara v. Italy» (від 29.10.2013, заява №17475/09); «Arcuri and Others v. Italy» (від 05.07.2001, заява № 52024/99); «Air Canada v. the United Kingdom» (від 05.05.1995, заява 18465/91); «AGOSI v. United Kingdom» (від 24.10.1986, заява №9118/80).
Справа «Isaia and Others v. Italy» (рішення від 25.09.2025, заяви №36551/22, № 36926/22 та № 37907/22) та прецедентні рішення у подібних справах, на які посилається ЄСПЛ, стосуються італійського законодавства про запобіжні заходи (зокрема, антимафіозного кодексу), які дозволяють конфіскацію майна осіб, підозрюваних у причетності до організованої злочинності, до або без винесення обвинувального вироку. Заявники оскаржували судові рішення про конфіскацію їхнього майна, яке було вилучено на підставі підозр у його незаконному походженні та недостатній відповідності законним доходам. Ключовою особливістю італійського законодавства є те, що конфіскація може ґрунтуватися не на доведеній вині у вчиненні злочину, а на визнанні особи «соціально небезпечною» або «підозрюваною у належності до мафіозних структур» задовго до застосування заходів. ЄСПЛ вказав, що критерії для визнання особи «соціально небезпечною» (що є підставою для конфіскації) були чіткими, конкретними та передбачуваними у національному законодавстві. У попередніх справах, пов`язаних з Італією, ЄСПЛ встановив порушення через занадто розмиті та широкі визначення «соціальної небезпеки», які дозволяли надто широке тлумачення національними судами.
У п. 72 рішення «Isaia and Others v. Italy» ЄСПЛ вказав, що, оцінюючи, чи були заходи конфіскації сумісними із гарантіями, закріпленими у ст. 1 Першого протоколу, Суд, перш за все, оцінив характер основних правопорушень, зокрема їх тяжкість, та питання, чи можна вважати, що вони призвели до отримання незаконних доходів («Todorov and others v. Bulgaria», п.200, та, особливо, справа «Yordanov and others v. Bulgaria», п. 115, яка стосується конфіскації без винесення обвинувального вироку, подібної до тієї, що розглядається в даній справі). Суд висловив серйозну стурбованість щодо внутрішнього законодавства, яке передбачало, що процедури застосування подібних заходів могли бути ініційовані не тільки у зв`язку з особливо тяжкими злочинами, такими як злочини, пов`язані з організованою злочинністю, наркоторгівлею, корупцією в державній службі або відмиванням грошей, або іншими злочинами, які, як можна припустити, завжди приносять дохід, але й у зв`язку з низкою інших злочинів, а також деякими адміністративними правопорушеннями (див., зокрема, «Yordanov and others v. Bulgaria», п.115, і «Todorov and others v. Bulgaria», п. 200).
У справі «Imeri v. Croatia» (рішення від 24.06.2021, заява №77668/14) ЄСПЛ зробив висновки, що для того, щоб бути пропорційним, суворість покарання має відповідати тяжкості правопорушення, за яке воно призначене (п. 71); що принцип пропорційності має бути дотриманий не лише щодо визначення правил щодо суворості санкцій, але й оцінки факторів, які можуть бути взяті до уваги при встановленні санкцій (п. 84). Зокрема, в зазначеній справі, оцінюючи пропорційність конфіскації частини готівки, яку заявник перевозив через кордон без декларування, ЄСПЛ взяв до уваги, що заявник не мав судимості і що кримінальне провадження, яке було порушено проти нього, було припинено через відсутність доказів (п. 88), проти нього не було порушено кримінальну справу за відмивання грошей (п. 91), шкода, яку заявник міг завдати владі, була незначною (п. 92), і дійшов висновку, що мало місце порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (п. 94). Суд наголосив, що конфіскаційні заходи повинні бути пропорційними та враховувати індивідуальну поведінку особи, ступінь її вини і можливість застосування менш обтяжливого заходу.
У справі «Gogitidze and Others v. Georgia» (рішення від 12.05.2015, заява №36862/05) досліджувалася конфіскація майна, походження якого не було обґрунтовано, в рамках антикорупційного законодавства. ЄСПЛ підтвердив правомірність конфіскації без кримінального вироку. Визнав допустимим перекладання тягаря доведення на власника майна, якщо держава надала обґрунтовані підстави підозрювати незаконне походження. ЄСПЛ вважав, що вжита міра відповідала загальним інтересам, оскільки мала на меті забезпечити, щоб використання зазначеного майна не давало заявникам переваги на шкоду суспільству (п. 103).
Що стосується конкретно заходу «превентивної конфіскації», передбаченого італійським законодавством, Суд вже встановив, що він мав на меті забезпечити, щоб злочин не окупався, та запобігти несправедливому збагаченню, позбавивши відповідну особу та третіх осіб, які не мають дійсних прав на конфісковане майно, прибутку від злочинної діяльності, і, відповідно, мала, по суті, відновний, а не каральний характер (справа «Garofalo and Others v. Italy» (рішення від 21.01.2025, заява №47269/18 та 3 інші), п.134).
У справі «Arcuri and Others v. Italy» (рішення від 05.07.2001, заява №52024/99) ЄСПЛ наголосив, що конфіскація може бути пропорційною лише тоді, коли вилучається майно, яке є безпосереднім результатом незаконної діяльності, або використовувалося для такої діяльності. Це положення прямо корелює з обов`язком держави довести, що саме правочин, а не загальна поведінка сторін у сфері конкуренції, був укладений з метою, що «завідомо суперечить інтересам держави і суспільства».
Справа «Balsamo v. San Marino» (рішення від 08.10.2019, заяви № 20319/17, 21414/17) стосувалася конфіскації грошей, виявлених у заявника, щодо яких було встановлено зв`язок із шахрайською схемою відмивання коштів. Конфіскація була застосована в рамках адміністративного/цивільного провадження, незважаючи на те, що кримінальна справа була припинена. ЄСПЛ підкреслив, що конфіскація може застосовуватися і за відсутності обвинувального вироку, який підтверджує вину, визнав, що конфіскація була пропорційною та правомірною. Суд наголосив, що оскільки метою конфіскації було вилучення вигоди, отриманої від злочинної діяльності (тобто превентивна мета, а не каральна), вона може бути застосована незалежно від доведення кримінальної вини особи. Суд врахував, що заявник не зміг надати переконливих доказів законності походження коштів.
ЄСПЛ неодноразово звертав увагу і на необхідності дотримання пропорційності при втручанні держави у право власності добросовісного власника.
Так, у справі «AGOSI v. United Kingdom» (рішення від 24.10.1986, заява № 9118/80) компанія-заявник оскаржила до Суду конфіскацію належних їй на праві власності золотих монет, які були вилучені митним органом Об`єднаного Королівства після спроби їх незаконного ввезення третіми особами на територію держави. ЄСПЛ аналізує конфіскацію без вироку, і встановлює критерії правомірності втручання: законність, легітимну мету, пропорційність. Навіть якщо особа поводилася неправомірно, держава має довести справедливий баланс. ЄСПЛ зазначив, що при вирішенні питання про повернення майна держава має враховувати поведінку власника - зокрема, чи був він причетний до правопорушення або чи проявив належну обачність. У цій справі ЄСПЛ не виявив порушення ст. 1 Першого протоколу. Суд дійшов висновку, що британські органи влади забезпечили справедливий баланс між інтересами суспільства (боротьба з контрабандою) та правами власника, а сама процедура конфіскації не була свавільною.
У справі «Air Canada v. The United Kingdom» (рішення від 05.05.1995, заява 18465/91), яка стосувалася конфіскації літака, який був у лізингу та був використаний для вчинення злочину, про що власник не знав, ЄСПЛ навпаки дійшов висновку, що втручання, що наклало «індивідуальний і надмірний тягар» на добросовісного власника, порушує ст. 1 Першого протоколу.
У справі «Kurban v. Turkey» (рішення від 24.11.2020, заява №75414/10). Заявник (ОСОБА_1 ) разом з партнером уклали державний закупівельний контракт на виконання будівельних робіт і внесли відповідний завдаток (гарантію). Згодом органи влади виявили, що на момент участі в тендері проти заявника вже було порушено кримінальне провадження (пред`явлено обвинувачення) щодо маніпулювання попередніми державними закупівлями. На цій підставі національні органи скасували чинний контракт із заявником та конфіскували його завдаток. Заявник оскаржував конфіскацію завдатку як непропорційне втручання у право власності. ЄСПЛ визнав розірвання конфіскацію завдатку втручанням у право власності (ст.1 Першого протоколу), яке мало легітимну мету - захист публічних фінансів, запобігання змовам та забезпечення чесної конкуренції у сфері державних закупівель. Незважаючи на легітимну мету, Суд встановив порушення через непропорційність застосованого заходу. Національне законодавство вимагало виключення особи з тендеру, якщо їй пред`явлено обвинувачення (превентивний захід, спрямований на запобігання подальшим порушенням). Обвинувачення було зареєстровано ще до укладення контракту, але заявник не знав про це. Крім того, органи влади з великою затримкою повідомили про це тендерний орган і фактично самі дозволили заявнику укласти контракт. Скасувавши контракт і конфіскувавши завдаток після укладення та часткового виконання угоди, держава переклала на заявника фінансовий тягар власної адміністративної недбалості (несвоєчасного виконання своїх обов`язків з перевірки). Втручання було визнане надмірним, оскільки держава не змогла забезпечити належне виконання своїх обов`язків на ранньому етапі процедури. Суд також вважав, що навіть якщо розірвання договору було необхідним і неминучим, принцип справедливого балансу вимагав би принаймні застосування менш суворого заходу, що полегшив би фінансове навантаження на заявника, такого як повернення його гарантії та відшкодування частини або всіх його витрат.
ЄСПЛ вказав, що в конкретних обставинах цієї справи заявник мав принаймні законні очікування щодо можливості покладатися на договір і виконати його, а також очікувати повернення своєї гарантії, і це може розглядатися, для цілей ст.1 Першого протоколу, як пов`язане з майновими правами, наданими заявнику за договором.
Враховуючи викладені вище висновки ЄСПЛ щодо конфіскації без вироку суду суд вважає, що у даній справі, при застосуванні конфіскаційної санкції, передбаченої ч. 3 ст. 228 ЦК України, не дотримано принципу пропорційності як щодо винного учасника правочину, так і щодо того учасника, який діяв добросовісно, виходячи з такого.
У наведених вище справах ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на те, що для дотримання принципу пропорційності цивільна конфіскація має стосуватися майна, яке було отримане від злочинної діяльності, незаконного збагачення, майна, джерела походження якого сторона не могла пояснити, або майна, яке безпосередньо використовувалося при здійсненні злочинної діяльності. ЄСПЛ також визнав небезпечною тенденцію поширення конфіскації без вироку суду на випадки звичайних адміністративних порушень.
Верховний Суд у постанові від 20.03.2019 у справі № 922/1391/18 вказав, що здійснивши правовий аналіз ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
Отже, для застосування приписів ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України прокурор у цій справі мав довести, що сам правочин (придбання палива комунальним підприємством) за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства. Втім, прокурор цього не доводив, стверджував про порушення правил конкуренції, які мали місце під час проведення закупівлі.
Антиконкурентна поведінка спрямована на спотворення конкуренції між учасниками торгів, не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підривати її інтереси. Тому така поведінка сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України.
Прокурор не довів, що внаслідок укладення правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/роботу неналежної якості. За цих умов відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенню майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
У справі «Kurban v. Turkey» (рішення від 24.11.2020, заява №75414/10) ЄСПЛ звернув увагу на норми Директиви Європейського Союзу 2014/24/ЄС яка встановлює загальні правила, що застосовуються до укладення державних контрактів на закупівлю. Директива містить правила щодо обов`язкових та факультативних підстав для виключення економічного оператора з участі у процедурі закупівлі. В Директиві вказано, що державні контракти не повинні укладатися з економічними операторами, які брали участь у злочинній організації або були визнані винними у корупції, шахрайстві на шкоду фінансовим інтересам Союзу, терористичних злочинах, відмиванні грошей або фінансуванні тероризму (п.100 преамбули). Замовникам слід надати можливість виключати економічних операторів, які виявилися ненадійними, наприклад, через серйозні порушення, такі як порушення правил конкуренції (п.101 преамбули). Отже, порушення правил конкуренції віднесено Директивою до факультативних підстав виключення економічного оператора (на розсуд замовника закупівлі).
Також у цій справі ЄСПЛ вказав, що конфіскація без вироку суду (втрата завдатку, права виконувати договір та отримати оплату за вже виконані роботи, тобто права на покриття вже понесених витрат) є непропорційною у разі визнання недійсним договору, навіть укладеного з порушенням тендерної процедури (особою, яка не мала права брати участь у публічних закупівлях).
ЄСПЛ вказав, що навіть якщо розірвання договору було необхідним і неминучим, принцип справедливого балансу вимагав би принаймні застосування менш суворого заходу, що полегшив би фінансове навантаження на заявника, такого як повернення його гарантії та відшкодування частини або всіх його витрат.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23 враховуючи конфіскаційний характер санкції, передбаченої ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, враховуючи наведені вище висновки ЄСПЛ уточнила висновки, що містяться у постановах від 13.11.2024 у справі № 911/934/23, від 17.10.2024 у справі № 914/1507/23, а також інших постановах колегій суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України, таким чином:
При визначенні підстав для застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо).
Ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
Крім того, Об`єднана палата в зазначеній постанові звертає увагу на невідповідність норми ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України загальним засадам цивільного законодавства, її каральний характер, притаманний нормам саме публічного, а не приватного права, а також на суттєві логічні невідповідності приписів частин 1, 2 ст. 228 Цивільного кодексу України, які встановлюють що нікчемним є правочин який суперечить публічному порядку, але як наслідок передбачають більш м`які наслідки - двосторонню реституцію та ч. 3 цієї статті, яка щодо оспорюваного правочину (який порівняно з нікчемним є не очевидно недійсним і відтак має меншу суспільну небезпеку) встановлює у якості наслідків набагато жорсткішу санкцію - стягнення з винної сторони (сторін) майна на користь держави.
ЄСПЛ звертає увагу на важливість дотримання принципу пропорційності втручання і щодо добросовісного власника майна (у нашому випадку - добросовісної сторони правочину, КП «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради).
На перший погляд, приписи ч. 3 ст. 228 ЦК України свідчать про те, що втручання у право володіння майном добросовісного учасника правочину не відбувається, невинна особа не має зазнавати збитків через недійсний правочин, адже сторона має отримати від порушника назад своє майно, а з неї стягується в дохід держави лише те, що вона отримала від порушника.
Втім, за умови застосування відповідних приписів ч. 3 ст. 228 ЦК України, відбувається непропорційне втручання в право власності й добросовісного учасника.
По-перше, добросовісна сторона все одно втрачає очікуваний результат угоди. Вона витратила час, ресурси, можливо зазнала упущеної вигоди і зрештою залишиться ні з чим (лише зі своїм початковим майном/грошима). Якщо правочин був вигідним для неї, позбавлення майна чи прибутку може відчуватися як покарання, хоча умислу з її боку не було.
По-друге, конфіскація майна добросовісної сторони (того, що вона отримала від іншого учасника) означає, що держава вилучає майно у особи, яка не вчинила свідомого порушення. Такий крок потребує дуже переконливого обґрунтування публічним інтересом. ЄСПЛ у подібних справах перевіряє, чи не було можливості обмежитися менш суворими заходами щодо невинної особи (справа «Air Canada v. the United Kingdom»).
У даній справі, прокурор вочевидь для дотримання принципу пропорційності просив стягнути з добросовісної сторони не майно, отримане за правочином, а кошти, після того як вони будуть стягнуті з винної сторони (у цій справі - з ПП «Валентина-2000» на корить КП «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради).
Разом з тим, при правильному застосуванні цієї норми з КП «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради мали би бути стягнуті товари, отримані за правочином, тобто паливо, а не кошти).
Прокурором не доведено, що укладення спірного правочину поставки товарів від 08.04.2019 № 42/19 з особою яка порушила законодавство про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних дій, що стосуються спотворення результатів публічної закупівлі, та на яку накладено відповідний штраф за вчинення вказаного правопорушення є виключним випадком порушення інтересів держави та суспільства, крім того, прокурором не доведено, що у зв`язку з укладення відповідачами спірного правочину державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). 
Cуд вважає, що застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України до спірних відносин призведе до порушення визначеного у рішеннях ЄСПЛ принципу пропорційності втручання держави в мирне володіння майном (ст. 1 Протоколу першого до Конвенції) як щодо першого відповідача, так і щодо другого відповідача – добросовісної сторони правочину.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимоги прокурора про визнання недійсним договору поставки товарів від 08.04.2019 № 42/19, укладеного між Комунальним підприємством «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради та Приватним підприємством «Валентина-2000» та стягнення з Приватного підприємства «Валентина-2000» на користь Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради 3957853,80 грн., а з Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради одержані ним за рішенням суду 3957853,80 грн. стягнути в дохід держави в особі Боярської міської ради, а відтак відмовляє в їх задоволенні.
Щодо заяв першого позивача та першого відповідача про застосування до позовних вимог прокурора позовної давності, то суд зазначає таке.
Правила про позовну давність застосовуються лише тоді, коли доведено існування самого суб`єктивного права. 
Враховуючи те, що судом ухвалено рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, то відсутні підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності до заявлених позовних вимог.
Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на прокуратуру.
Керуючись ст. 129-1 Конституції України, ст. 13, 74, 123, 129, 202, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд 
вирішив:
В позові Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Боярської міської ради, Північного офісу Держаудитслужби до Приватного підприємства «Валентина-2000», Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради про визнання недійсним договору поставки товарів від 08.04.2019 № 42/19, укладеного між Комунальним підприємством «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради та Приватним підприємством «Валентина-2000» та стягнення з Приватного підприємства «Валентина-2000» на користь Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради 3957853,80 грн., а з Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради одержані ним за рішенням суду 3957853,80 грн. стягнути в дохід держави в особі Боярської міської ради відмовити повністю.
Дане рішення Господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у строк визначений ст. 256 ГПК України, в порядку передбаченому ст. 257 ГПК України з врахуванням пп. 17.5 п. 17 ч. 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України. 
Дата складання та підписання повного тексту рішення 23.02.2026.

Суддя Ю.В. Подоляк