Номер провадження: 22-ц/813/3785/26 
Справа № 522/18075/23
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя — Кострицький В.В. (суддя - доповідач),
судді – Лозко Ю.П., Назарової М.В., 
за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Швеця Олександра Володимировича , який діє в інтересах ОСОБА_1 
на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 23 травня 2025 року
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
У С Т А Н О В И В:
Короткий виклад обставин справи 
ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 04.03.2022 у проміжок часу з 17:35 до 17:45 на ділянці дороги Люстдорфська дорога, 162 А (навпроти супермаркету "АТБ") у м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів Mersedes-Benz E250, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням позивача, яка є його власником, та Fiat 500E, д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 ..
Щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди указує, що транспортний засіб Mersedes-Benz E250, д.н.з. НОМЕР_1 , яким вона керувала, рухався по Люстдорфській дорозі з боку 7-ї станції Люстдорфської дороги в напрямку вул. Вільямса, а транспортний засіб Fiat 500E, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача, різко виїхав з міжквартального провулку, який знаходиться одразу за супермаркетом «АТБ», на головну дорогу, по якій рухався автомобіль позивача, та зупинився на відстані близько 2 м на проїжджій частині.
Розуміючи, що автомобіль, яким керував відповідач, не рухається, позивач почала об`їжджати його, вибравши боковий інтервал близько 1 м. до автомобіля відповідача, проте, коли вона наближалася до автомобіля Fiat 500E, д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись трохи під кутом зліва, останній раптово почав рух та через не більше ніж 1 секунду сталося зіткнення, внаслідок чого автомобіль позивача відкинуло на узбіччя протилежної сторони дороги. Як пояснив відповідач, він випадково натиснув на педаль газу і його автомобіль поїхав.
У цей час повз місце ДТП проїжджав автомобіль підрозділу Управління патрульної поліції в Одеській області, номер екіпажу 3456. Згодом на місце ДТП прибув ще один екіпаж патрульної поліції (номерний знак та номер екіпажу вона не зафіксувала).
Однак, працівники патрульної поліції, з посиланням на введення в Україні воєнного стану, рекомендували скласти європротокол.
Проте сторони європротокол не склали, оскільки автомобіль позивача зазнав суттєвих пошкоджень та зважаючи на вартість транспортного засобу позивача та на встановлений ліміт виплат страховими компаніями у розмірі 50 000 грн, було очевидно, що вартість відновлювального ремонту, якщо він взагалі можливий, буде суттєво перевищувати цей ліміт.
Окрім того, відповідач, хоча і визнав свою вину в ДТП, після прибуття евакуатора та завантаження його автомобіля, також поїхав з місця ДТП, що унеможливило складання європротоколу.
Вважає, що своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 10.2 ПДР України та не надав дорогу транспортному засобу позивача, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого сталося зіткнення вказаних транспортних засобів.
Вона зверталася до УПП в Одеській області із заявою про складення відносно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, проте такий протокол складено не було.
Зазначає, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час ДТП була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», поліс № 204392518.
10.03.2022 ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку повідомлено ТДВ СК «Альфа-Гарант» про дорожньо-транспортну пригоду.
Листом від 10.08.2022 ТДВ СК «Альфа-Гарант» відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування через відсутність документа, що підтверджує притягнення ОСОБА_2 до відповідальності.
Відповідно до висновка експерта № 112-22 експертного транспортного товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу Mersedes-Benz E250 від 28.11.2022 вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП, визначається рівною 629 929,93 грн, а ринкова вартість вказаного автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП, з урахуванням аварійних пошкоджень, визначається рівною 34 003,67 грн.
Указує, що вона відчужила автомобіль Mersedes-Benz E250 на користь третьої особи за 49 000 грн, а тому вважає, що розмір завданої матеріальної шкоди, спричинений діями відповідача, складає 580 929,93 грн.
Також посилається на те, що в результаті ДТП їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 50 000 грн, що полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із пошкодженням належного їй транспортного засобу, який подальшій експлуатації не підлягає. Знищення транспортного засобу потягло тривалу зміну усталеного способу і ритму її життя, оскільки вона є матір`ю трьох дітей і відсутність власного автомобіля негативно впливає на звичний спосіб життя. Крім того, після ДТП відповідач перестав виходити на контакт та відмовився добровільно відшкодувати шкоду, хоча одразу після ДТП визнав свою вину.
На підставі наведеного просила стягнути з відповідача на її користь 580 929,93 грн у відшкодування майнової шкоди та 50 000 грн у відшкодування моральної шкоди.
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 просив у задоволенні позову відмовити, заперечував проти викладених позивачем обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди. Вважав, що саме невиконання ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху стало причиною зіткнення транспортних засобів.
Зазначив, що 04.03.2022 орієнтовно о 17:35-17:45 він рухався на автомобілі Fiat 500E, д.н.з. НОМЕР_2 , по вул. Люстдорфська дорога в напрямку від вул. Ак. Вільямса до 7 станції Люстдорфської дороги. У момент, коли він проїжджав поблизу магазину «АТБ», в передню ліву частину його автомобіля відбувся удар, спричинений зіткненням із автомобілем марки Mersedes-Benz E250, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням позивача.
За секунди до зіткнення автомобіль позивача рухався проїжджою частиною вул. Люстдорфська дорога після з`їзду із кругового перехрестя в напрямку від 7 станції Люстдорфської дороги в сторону вул. Ак. Вільямса, і рухалася зі швидкістю, яка орієнтовно складала 100-120 км/год, крайньою правою смугою руху, в якій після звуження в напрямку руху позивача також рухався інший транспортний засіб.
Рухаючись з перевищенням дозволеної в межах міста швидкості, позивач, очевидно бажаючи уникнути зіткнення із автомобілем, який рухався попереду в попутному напрямку, не знизила швидкість, натомість розпочала маневр обгону. При цьому, автомобіль ОСОБА_1 перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки, яка розділяє суміжні смуги руху різних напрямків, та опинився на смузі зустрічного руху, де допустив зіткнення з його автомобілем та після зіткнення автомобіль Mersedes-Benz E250 продовжив рух і зупинився вже від зіткнення із перешкодою – деревом на узбіччі.
Указує, що під час зазначених подій позивач розмовляла по мобільному телефону, що ймовірно, в сукупності із перевищенням дозволеної швидкості руху, завадило їй впоратися із керуванням та запобігти зіткненню.
Вважає, що вина за скоєння ДТП, пов`язаного з порушенням правил дорожнього руху, неуважністю та самовпевненістю позивача, лежить саме на ній.
Вважає, що позивачем не доведено наявності усіх складових, визначених законодавством, необхідних для відшкодування шкоди. Позивачем у позовній заяві не зазначено конкретних фактів, які б у системному зв`язку з начебто його протиправними діями утворювали підстави для стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди, окрім цього відсутня його вина, він не визнає свою вину у ДТП та не визнавав, а відеозапис вважає неналежним та недопустимим доказом, на ньому він визнав себе винним лише в тому, що взагалі виїхав у той день на дорогу.
Крім того зазначає, що твердження позивача про те, що протокол не було складено оскільки відповідач поїхав з місця ДТП, є хибними та такими, що не відповідають дійсності, оскільки майже одразу після зіткнення він втратив свідомість, в цей час знаходився у своєму автомобілі, до свідомості його приводили лікарі швидкої медичної допомоги. Після отримання ним медичної допомоги на місці скоєння ДТП вже нікого не було, тобто позивач поїхала першою.
Також зазначає, що матеріали про адміністративне правопорушення за подіями, що відбулися 04.03.2022 не були складені, жодного протоколу відносно нього складено не було, а тому його вина жодними належними доказами не підтверджена.
Позивач не зверталася до суду із позовом про оскарження бездіяльності поліцейських щодо нескладення протоколу про адміністративне правопорушення.
Вважає, що не підлягає стягненню з нього матеріальна та моральна шкода, оскільки протиправність його дій та його вина відсутні. Позивачем належним чином не доведені факт заподіяння саме ОСОБА_2 матеріальної чи будь-якої іншої шкоди або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходила, що відшкодувати шкоду має саме відповідач.
Зазначає, що працівники поліції дійсно проїжджали повз транспортні засоби сторін після ДТП, однак з урахуванням того, що винуватцем була позивач, а пошкодження транспортного засобу відповідача на перший погляд не видавалися значними, то сторонам було роз`яснено порядок врегулювання ситуації шляхом складення європротоколу, проти чого відповідач не заперечував.
Щодо наданого позивачем висновку експерта зазначає, що цей висновок було складено 15.11.2022, тобто через вісім місяців після ДТП. За цей час позивач мала можливість використовувати автомобіль та ще потрапити в ДТП, відомості перебування автомобіля позивача на арештмайданчику в матеріалах справи відсутні.
Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, вважає їх необґрунтованими та такими, що безпідставно заявлені до відповідача, оскільки позивачем у позовній заяві не наведено та не зазначено які саме протиправні дії ОСОБА_2 спричинили їй моральну шкоду, не надано жодного належного доказу, що підтверджував би обґрунтування моральної шкоди в заявленому розмірі, не наведено обґрунтований розрахунок суми в розмірі 50 000 грн, не розкрито глибини моральних страждань, з урахуванням індивідуальних особливостей позивача, відсутні докази на підтвердження необхідності проходження лікування. Заявлений позивачем розмір моральної шкоди вважає завищеним, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_2 , його вина жодним чином не підтверджена, протоколу про адміністративне правопорушення не складено.
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 09 червня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовлено.
Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції зазначав, що висновки експерта ОСОБА_3 № 10501230 від 31.05.2023 та № 11103230 від 22.11.2023 є протилежними, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо дійсних обставин ДТП, що сталася 04.03.2022, суд не бере до уваги обидва вищезазначених висновки. Інших доказів протиправної поведінки ОСОБА_2 та наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою матеріали справи не містять. Клопотань про призначення у справі судової експертизи для встановлення обставин, що мають значення для даної справи, сторонами не заявлялося, а позивачем додано до позовної заяви копію договору купівлі-продажу про відчуження транспортного засобу Mersedes-Benz E250, д.н.з. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 . При цьому посилання позивача на визнання ОСОБА_2 своєї вини у скоєнні ДТП, що, як зазначає позивач, підтверджується відеозаписом, за відсутності належних та допустимих доказів протиправності дій відповідача у заподіянні шкоди, не може бути підставою для покладення на нього обов`язку з відшкодування шкоди. Позивачем також не надано доказів неможливості звернення з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду до органу поліції в тому числі за номером телефону 102 для фіксації обставин ДТП. При цьому посилання позивача на роз`яснення їй працівниками поліції, які проїжджали повз місце ДТП, на введення в Україні воєнного стан та рекомендації скласти європротокол, не підтверджують протиправності поведінки відповідача у заподіянні шкоди, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Отже, позивачем не доведено наявності усіх складових, визначених законодавством, необхідних для відшкодування шкоди, не доведено протиправності дій відповідача та наявності причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Також наданий позивачем висновок експерта № 112-22 від 22.11.2022 експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу Mersedes-Benz E250, д.н.з. НОМЕР_1 не підтверджує вартість матеріального збитку, оскільки в цьому висновку зазначено про проведення транспортно-товарознавчого дослідження за фактом ДТП, що сталася 07.03.2022, тоді як дорожньо-траспортна пригода, як зазначають сторони, сталася 04.03.2022, отже даний доказ не підтверджує обставини, на які посилається позивач у позовній заяві як на підставу своїх вимог. Крім того, він складений після спливу 8 місяців після ДТП, що за відсутності доказів протилежного, може свідчити про можливість його використання та ймовірність отримання інших пошкоджень. За сукупності наведених вище підстав суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині. Що стосується вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, суд зазначав, що оскільки позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною та позивачем не доведено підстав, визначених законодавством для покладення обов`язку з її відшкодування на відповідача, позов у цій частині задоволенню також не підлягає.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги 
Не погодившись із вказаним рішенням адвокат Швець О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою безпосередньо до Одеського апеляційного суду та просив скасувати рішення Приморського районного суду міста Одеси від 23 травня 2025 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив,  що посилання суду першої інстанції на відсутність належних та допустимих доказів відсутності доведеності вини ОСОБА_2 спростовується відеозаписом, відповідно до якого останній наче визнає свою провину.
Вважали, що у зв`язку з тим, що судом першої інстанції не було прийнято висновків судового експерта Чернявського А.І., стороною позивача 26.06.2025 року за заявою адвоката Швеця О.В. проведено судову транспортно-трасологічну експертизу та отримано висновок експерта №2987-34-25 від 04 липня 2025 року, який на переконання сторони позивача належним чином доводить вину ОСОБА_2 та узгоджується із висновком судового експерта №10501230 від 31.05.2023 р..
Також вважали, що судом помилково не прийнято висновок судового експерта №112-22 від 22.11.2022 року, так як такий висновок доводить завданої майнової шкоди позивачу.
Враховуючи, що сторона позивача вважала висновки суду в частині визначення причинно-наслідкового зв`язку пов`язаного із настанням наслідків у вигляді вказаної ДТП доведені належним чином, а тому вимоги позивача, щодо відшкодування моральної шкоди також є обґрунтованими належно.
До апеляційної скарги приєднано проведену після винесення судового рішення апелянтом експертизу.
Щодо явки сторін.
Сторони були сповіщені належним чином про дату, час та місце судового засідання, адвокат Швець О.В. подав клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку, яке було задоволено, сторона відповідача та представники сторін з`явились до суду та надали свої пояснення.
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та представників позивачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
04.03.2022 у проміжок часу з 17:35 до 17:45 по вул. Люстдорфська дорога в м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме зіткнення транспортних засобів Mersedes-Benz E250, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та Fiat 500E, д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 .
Факт дорожньо-транспортної пригоди не заперечується сторонами.
Станом на 04.03.2022 власником транспортного засобу Mersedes-Benz E250, д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_1 ..
Згідно з частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Положеннями частини першої статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частиною 1 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.
Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.
Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.
Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц.
До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.
Отже, для відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки необхідна наявність таких підстав: 1) наявність шкоди; 2) протиправна дія заподіювача шкоди; 3) наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою.
Закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування, а саме позивач подає докази, що підтверджують наявність шкоди та її розмір, а також докази протиправності дій заподіювача шкоди та наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою, а відповідач має довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Для цивільної відповідальності відповідача у вигляді відшкодування ним шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки під його керуванням, за правилами ст. 1187 ЦК України, наявність його вини у вчиненні ДТП, не має значення, водночас, однією із обов`язкових умов для такого виду відповідальності є об`єктивна сторона цього виду відповідальності, тобто зміст порушення, який полягає у неправомірності дій відповідача (протиправність поведінки заподіювача шкоди) при здійсненні діяльності, що є джерелом підвищеної небезпеки (при керуванні транспортним засобом), внаслідок якої сталась ДТП.
Протиправність поведінки заподіювача шкоди означає, що певні дії заподіювача шкоди прямо суперечать приписам норм права, шкодять суспільним інтересам, державним та приватним інтересам, посягають на правопорядок, загрожують власності.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України).
Колегія суддів вважає, що таким вимогам закону, оскаржене рішення відповідає в повній мірі.
Судовою колегією встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення відносно будь-кого з учасників ДТП, яка сталася 04.03.2022, відповідною уповноваженою особою не складався.
Відповідно до листа Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції від 07.07.2022 № 232а/з/4/12/13/11/01-22, інформація щодо дорожньо-транспортної пригоди за участі ОСОБА_1 відсутня. На спеціальну лінію зв`язку 102 ніякого виклику про дорожньо-транспортну пригоду не надходило, подія не зареєстрована. Будь-які адміністративні матеріали по факту даної події не складались так як водії транспортних засобів скористались вимогами примітки ст. 124 КУпАП та спільно склали повідомлення до ДТП, тобто «Європротокол», що унеможливлює проведення будь-якої перевірки по факту ДТП.
В матеріалах справи також відсутні відомості щодо складення водіями-учасниками ДТП й повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди (європротоколу).
Листом № 12/1551 від 10 серпня 2022 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомило ОСОБА_1 , що документів, які підтверджують вину водія ОСОБА_2 , забезпеченого транспортного засобу Fiat 500E, д.н.з. НОМЕР_2 , до ТДВ СК «Альфа-Гарант» надано не було. Оскільки цивільно-правова відповідальність за полісом № 205286535 не настала внаслідок пригоди від 04.03.2022, ТДВ СК «Альфа-Гарант» не має правових підстав для виплати страхового відшкодування.
На підтвердження протиправності поведінки ОСОБА_2 до позовної заяви долучено висновок експерта № 10501230 за результатами проведення експертного автотехнічного дослідження обставин зіткнення автомобілів Fiat 500E, д.н.з. НОМЕР_2 і Mersedes-Benz E250, д.н.з. НОМЕР_1 від 31.05.3023, складений судовим експертом Чернявським А. І. за заявою ОСОБА_1 .
Так, за висновками даного дослідження, з технічної точки зору водію автомобіля Fiat 500E, д.н.з. НОМЕР_2 перед початком руху та виїздом на проїжджу частину з прилеглої території слід було відповідно до п. 10.1 та 10.2 ПДР України дати дорогу транспортним засобам, що рухалися по ній та яким такий виїзд міг би створити перешкоду або небезпеку для руху. З технічної точки зору факторів технічного характеру, які перешкоджали б водієві автомобіля Fiat 500E, д.н.з. НОМЕР_2 , виконати належним чином вимоги п. 10.1 та 10.2 ПДР України, тим самим запобігти зіткненню з автомобілем Mersedes-Benz E250, д.н.з. НОМЕР_1 , з наданих на дослідження матеріалів не вбачається. Дії водія автомобіля Mersedes-Benz E250, д.н.з. НОМЕР_1 на початковому етапі розвитку дорожньо-транспортної ситуації регламентувалися вимогам п. 12.3 ПДР України. відповідно до яких його водієві з моменту виявлення автомобіля Fiat 500E, д.н.з. НОМЕР_2 , що зупинився, можливо було застосувати як заходи щодо зменшення швидкості руху аж до зупинки керованого нею ТЗ, так і виконання об`їзду автомобіля Fiat 500E, д.н.з. НОМЕР_2 . З технічної точки зору на даному етапі в діях водія автомобіля Mersedes-Benz E250, д.н.з. НОМЕР_1 , невідповідностей вимогам п. 12.3. ПДР України не вбачається. Дії водія автомобіля Mersedes-Benz E250, д.н.з. НОМЕР_1 , на наступному етапі розвитку дорожньо - транспортної ситуації, а саме, з моменту виявлення відновлення руху автомобіля Fiat 500E, д.н.з. НОМЕР_2 , що в`їжджає в динамічний коридор руху автомобіля Mersedes-Benz E250, д.н.з. НОМЕР_1 , регламентувалися також вимогами п. 12.3 ПДР України, відповідно до яких, їй необхідно було застосувати заходи щодо зменшення швидкості аж до зупинки керованого нею ТЗ. При цьому розрахунковим шляхом було встановлено, що водій автомобіля Mersedes-Benz E250, д.н.з. НОМЕР_1 , не мала технічної можливості не лише запобігти зіткненню, а навіть привести робочу гальмівну систему свого ТЗ в дію. Дії водія автомобіля Fiat 500E, д.н.з. НОМЕР_2 , що не відповідали вимогам п. 10.1 та 10.2 ПДР України з технічної точки зору є необхідною та достатньою умовою настання події, що розглядається, тобто технічною причиною його настання.
ОСОБА_2 також надано висновок експерта № 11103230 за результатами судової автотехнічної експертизи обставин та механізму зіткнення автомобілів Fiat 500E, д.н.з. НОМЕР_2 і Mersedes-Benz E250, д.н.з. НОМЕР_1 від 22 листопада 2023 року, складений також судовим експертом Чернявським А. І. за заявою ОСОБА_2 .
За висновками даної експертизи, максимально дозволена швидкість руху на ділянці проїжджої частини місця ДТП складала 50 км/год. Встановити швидкість руху автомобілів Fiat 500E, д.н.з. НОМЕР_2 та Mersedes-Benz E250, д.н.з. НОМЕР_1 не надається можливим з підстав, наведених в дослідницькій частині висновку. З технічної точки зору дії водія автомобіля Mersedes-Benz E250, д.н.з. НОМЕР_1 згідно наданої версії розвитку подій регламентувалися вимогами п. 10.1 та 14.2 в). ПДР України, відповідно до яких його водієві було перед зміною напрямку руху та початком виконання маневру обгону слід було переконатися в безпеці, зокрема, що зустрічна смуга вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані. З технічної точки зору в загальному випадку належні дії водія автомобіля Fiat 500E, д.н.з. НОМЕР_2 регламентувалися вимогам п. 12.3 ПДР України, відповідно до яких його водієві необхідно було застосувати заходи щодо зменшення швидкості свого руху аж до повної зупинки з моменту виїзду автомобіля Mersedes-Benz E250 на смугу зустрічного руху. Факторів технічного характеру, які перешкоджали б водієві автомобіля Mersedes-Benz E250, д.н.з. НОМЕР_1 виконати належним чином вимоги п. 10.1 і 14.2 в) ПДР України, тим самим виключивши можливість настання розглянутої події, не вбачається. З технічної точки зору водій автомобіля Fiat 500E, д.н.з. НОМЕР_2 не мав технічної можливості запобігти зіткненню шляхом виконання своїх належних дій, а, отже, знаходився в аварійній обстановці. В рамках заданої версії з технічної точки зору дії водія автомобіля Mersedes-Benz E250, д.н.з. НОМЕР_1 , пов`язані з неналежним виконанням вимог п. 10.1 і 14.2 в) ПДР України є необхідною і достатньою умовою виникнення даного ДТП, тобто є технічною причиною його настання. В рамках заданої версії з технічної точки зору дії водія автомобіля Fiat 500E, д.н.з. НОМЕР_2 не знаходяться причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. В рамках заданої версії з технічної точки зору дії водія автомобіля Mersedes-Benz E250, д.н.з. НОМЕР_1 знаходяться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
У зв`язку з тим, що вищенаведені висновки складені одним тим самим експертом Чернявським А. І., проте містять протилежні висновки, за клопотанням позивача, ухвалою суду від 22.10.2024 було викликано в судове засідання до суду першої інстанції судового експерта Чернявського А. І. для надання пояснень щодо висновку.
У судовому засіданні, в суді першої інстанції, експертом Чернявським А. І. надано пояснення щодо складених ним висновків № 10501230 від 31.05.2023 та № 11103230 від 22.11.2023. За його поясненнями, такі висновки ним складені за повідомленими кожним із заявників обставинами ДТП. При цьому обставини ДТП, повідомлені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були різними.
Ураховуючи, що висновки експерта Чернявського А. І. № 10501230 від 31.05.2023 та № 11103230 від 22.11.2023 є протилежними, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо дійсних обставин ДТП, що сталася 04.03.2022, суд першої інстанції зробив вірно, що не взяв до уваги обидва вищезазначених висновки.
Інших доказів протиправної поведінки ОСОБА_2 та наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою матеріали справи не містять.
Клопотань про призначення у справі судової експертизи для встановлення обставин, що мають значення для даної справи, сторонами не заявлялося, а позивачем додано до позовної заяви копію договору купівлі-продажу про відчуження транспортного засобу Mersedes-Benz E250, д.н.з. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 .
При цьому посилання позивача на визнання ОСОБА_2 своєї вини у скоєнні ДТП, що, як зазначає позивач, підтверджується відеозаписом, за відсутності належних та допустимих доказів протиправності дій відповідача у заподіянні шкоди, не може бути підставою для покладення на нього обов`язку з відшкодування шкоди.
Позивачем також не надано доказів неможливості звернення з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду до органу поліції в тому числі за номером телефону 102 для фіксації обставин ДТП.
При цьому посилання позивача на роз`яснення їй працівниками поліції, які проїжджали повз місце ДТП, на введення в Україні воєнного стан та рекомендації скласти європротокол, не підтверджують протиправності поведінки відповідача у заподіянні шкоди, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем не доведено наявності усіх складових, визначених законодавством, необхідних для відшкодування шкоди, не доведено протиправності дій відповідача та наявності причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою.
Також судом першої інстанції зроблено вірні висновки, що наданий позивачем висновок експерта № 112-22 від 22.11.2022 експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу Mersedes-Benz E250, д.н.з. НОМЕР_1 не підтверджує вартість матеріального збитку, оскільки в цьому висновку зазначено про проведення транспортно-товарознавчого дослідження за фактом ДТП, що сталася 07.03.2022, тоді як дорожньо-траспортна пригода, як зазначають сторони, сталася 04.03.2022, отже даний доказ не підтверджує обставини, на які посилається позивач у позовній заяві як на підставу своїх вимог. Крім того, він складений після спливу 8 місяців після ДТП, що за відсутності доказів протилежного, може свідчити про можливість його використання та ймовірність отримання інших пошкоджень.
За сукупності наведених вище підстав суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.
Щодо заявлених вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, судом першої інстанції також зроблено вірні висновки з огляду на нижче викладене.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.
Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Крім того, відповідно до положень п. 5 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зі змінами: «... у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується».
Оскільки позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною та позивачем не доведено підстав, визначених законодавством для покладення обов`язку з її відшкодування на відповідача, то судом першої інстанції зроблено вірні висновки, що позов у цій частині задоволенню також не підлягає.
Враховуючи встановлені обставини суд першої інстанції прийшов до вірних висновків, що , відсутні підстави для задоволення позовної заяви.
Доводи апеляційної скарги, що посилання суду першої інстанції на відсутність належних та допустимих доказів відсутності доведеності вини ОСОБА_2 спростовується відеозаписом, відповідно до якого останній наче визнає свою провину, апеляційний суд вважає не слушними, так як судом першої інстанції надано належної правової оцінки таким доказам так як за відсутності належних та допустимих доказів протиправності дій відповідача у заподіянні шкоди, не може бути підставою для покладення на нього обов`язку з відшкодування шкоди.
Щодо доводів апеляційної скарги, що у зв`язку з тим, що судом першої інстанції не було прийнято висновків судового експерта Чернявського А.І., стороною позивача 26.06.2025 року за заявою адвоката Швеця О.В. проведено судову транспортно-трасологічну експертизу та отримано висновок експерта №2987-34-25 від 04 липня 2025 року, який на переконання сторони позивача належним чином доводить вину ОСОБА_2 та узгоджується із висновком судового експерта №10501230 від 31.05.2023 р., апеляційний суд вважає також не слушними з огляду на наступне.
Оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції 23.05.2025 року, яким висновки судового експерта ОСОБА_3 визнано неналежними та недопустимими доказами у справі, з чим погоджується і судова колегія, з огляду на те, що обидва висновки вищевказаного судового експерта містять суперечливі відомості.
Долучена до апеляційної скарги копія висновку експерта №2987-34-25 від 04.07.2025 року судом першої інстанції не досліджувалась, ухвалою суду не призначалось, сторони були позбавлені можливості задати свої питання та висловити пропозиції , що перешкоджає стадійності розгляду справи та принципу диспозитивності судового розгляду, а тому такі докази апеляційним судом не приймаються.
Крім того, стороною позивача ні під час розгляду справи в суді першої інстанції ні під час апеляційного перегляду жодних клопотань про проведення комплексних авто технічних експертиз не заявлялось, а тому такі доводи апеляційної скарги слід залишити без задоволення.
Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції помилково не прийнято висновок судового експерта №112-22 від 22.11.2022 року, так як такий висновок доводить завданої майнової шкоди позивачу, судова колегія вважає такі доводи не слушними, так як судом першої інстанції надано належної оцінки, а саме зазначено, що наданий позивачем висновок експерта № 112-22 від 22.11.2022 експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу Mersedes-Benz E250, д.н.з. НОМЕР_1 не підтверджує вартість матеріального збитку, оскільки в цьому висновку зазначено про проведення транспортно-товарознавчого дослідження за фактом ДТП, що сталася 07.03.2022, тоді як дорожньо-траспортна пригода, як зазначають сторони, сталася 04.03.2022, отже даний доказ не підтверджує обставини, на які посилається позивач у позовній заяві як на підставу своїх вимог. Крім того, він складений після спливу 8 місяців після ДТП, що за відсутності доказів протилежного, може свідчити про можливість його використання та ймовірність отримання інших пошкоджень, а тому такі доводи слід залишити без задоволення.
Стосовно доводів апеляційної скарги, що сторона позивача вважала висновки суду в частині визначення причинно-наслідкового зв`язку пов`язаного із настанням наслідків у вигляді вказаної ДТП доведені належним чином, а тому вимоги позивача, щодо відшкодування моральної шкоди також є обґрунтованими належно, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на вище досліджені матеріали справи, оцінки наданої судом першої інстанції, яких стороною позивача не спростовано та не доведено своїх вимог належними та допустимими доказами.
Крім того апеляційний суд наголошує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.
Інших доводів скаржником не наведено, а тому апеляційний суд позбавлений можливості задовольнити апеляційну скаргу. 
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо про відсутність правових підстав для задоволення позовної заяви. 
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.
Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.
З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. 263 ЦПК України вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення вимог заяви про залишення без руху позовної заяви.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Швеця Олександра Володимировича , який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 23 травня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий суддя       В.В. Кострицький

Судді          М.В. Назарова

Ю.П. Лозко