ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року 
м. Київ

справа № 320/17289/24
адміністративне провадження № К/990/14250/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Білак М.В.,
суддів: Желєзного І.В., Мацедонської В.Е.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року (головуючий суддя - Василенко Г.Ю.)
на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2025 року (головуючий суддя - Мельничук В.П., судді: Коротких А.Ю., Собків Я.М.)
у справі № 320/17289/24
за позовом ОСОБА_1 
до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в місті Києві, Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в місті Києві в особі Територіального сервісного центру МВС № 8045 
про визнання протиправними рішень, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної та матеріальної шкоди.
I. ПРОЦЕДУРА
1. У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в місті Києві, Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в місті Києві в особі Територіального сервісного центру МВС № 8045, в якому просив:
- визнати протиправним рішення Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в місті Києві в особі Територіального сервісного центру МВС № 8045 щодо відмови ОСОБА_1 у реєстрації (перереєстрації) 1/2 частки транспортного засобу: автомобіля марки CHEVROLET AVEO, 2007 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 ;
- зобов`язати Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в місті Києві в особі Територіального сервісного центру МВС № 8045 провести реєстрацію (перереєстрацію) 1/2 частки транспортного засобу: автомобіля марки CHEVROLET AVEO, 2007 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Хоменко В.В. 19 січня 2024 року за № 26 (бланк серії НСО № 917196);
- визнати протиправною бездіяльність Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в місті Києві в особі Територіального сервісного центру МВС № 8045 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 17 лютого 2024 року;
- визнати протиправним рішення Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в місті Києві, що викладене у листі від 06 березня 2024 року № 31/26-С-10із;
- стягнути з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в місті Києві в особі Територіального сервісного центру МВС № 8045 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду (упущена вигода) у розмірі 50 000 грн;
- стягнути з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в місті Києві в особі Територіального сервісного центру МВС № 8045 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 42 000 грн.
2. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2025 року, позовну заяву повернуто позивачу.
3. Не погодившись із рішенням судів попередніх інстанцій, позивач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати оскаржувані рішення, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
4. Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
II. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
5. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про не усунення позивачем недоліків позовної заяви, визначених в ухвалі Київського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року, що свідчить про наявність правових підстав для повернення позовної заяви.
6. Суд першої інстанції зазначив, що наразі не встановлено прийняття відповідачем незаконного рішення чи вчинення дій або бездіяльності стосовно позивача. Отже, ОСОБА_1 в межах цієї справи не входить до переліку осіб, які звільняються від сплати судового збору згідно з пунктом 13 частини другої статті 3 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI). Тому при зверненні до суду з цим позовом позивачу необхідно було сплатити судовий збір на загальних підставах за позовні вимоги про стягнення шкоди. В підтвердження свого висновку суд першої інстанції вказав на правові висновки Верховного Суду, викладені в ухвалі від 08 листопада 2019 року у справі №400/100/19 (К/9901/29662/19), постанові від 28 листопада 2018 року у справі №761/11472/15-ц (61-2367св18), в ухвалі від 09 вересня 2020 року у справі № 202/507/20 (2-а/202/31/2020), в ухвалах від 16 березня 2020 року у справі №9901/64/20, від 15 січня 2020 року у справі №826/12286/15, від 30 липня 2020 року у справі № 9901/194/20.
7. Суд апеляційної інстанції, керуючись правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 09 грудня 2024 року у справі № 560/6214/24, вказав, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб, а тому, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Якщо ж позивач вибрав інший спосіб відшкодування моральної шкоди, який не має грошового вираження (спростування неправдивих відомостей, прилюдне вибачення тощо), то така вимога є немайновою. Таким чином, вимога про відшкодування моральної шкоди, що визначена у грошовому вимірі та складає ціну матеріальних вимог, є майновою вимогою, а тому, судовий збір підлягає стягненню як за вимоги майнового характеру.
III. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
8. В обґрунтування касаційної скарги представник скаржника зазначає про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України щодо наявності підстав для повернення позовної заяви, а також пункту 13 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI щодо наявності підстав для звільнення від сплати судового збору.
9. Скаржник зазначив, що з аналізу пункту 11 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI вбачається, що законодавець звільнив від справляння судового збору саме за відшкодування матеріальної та моральної шкоди (незалежно від характеру вимог), заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади. В протилежному випадку законодавець відокремив би ці шкоди, як це є в інших пунктах і статтях Закону № 3674-VI. Проте, на думку ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій зазначили, що вимога про відшкодування моральної шкоди, яка визначена у грошовому вимірі та складає ціну матеріальних вимог, є майновою вимогою. Однак, помилково дійшли висновку, що в такому випадку судовий збір підлягає стягненню як за вимоги майнового характеру. Даний висновок фактично нівелює пункт 11 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI, оскільки безпідставно відокремлює з даного пункту закону моральну шкоду саме « майнового характеру» і прирівнює її до звичайної вимоги «майнового характеру», що регулюється статтею 4 Закону № 3674-VI.
IV. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
10. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити таке.
11. Касаційне провадження у справі відкрите з підстави оскарження судового рішення, зазначеного в частині другій статті 328 КАС України (ухвала про повернення позовної заяви), та посилання скаржника на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права. 
12. Як уже зазначалося, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що ОСОБА_1 не усунув недоліки позовної заяви, визначені ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року, тому, відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України, наявні підстави для повернення позовної заяви.
13. Верховний Суд не погоджується із цим висновком з огляду на таке.
14. Відповідно до частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
15. Частиною третьою статті 161 КАС України визначено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
16. Згідно з ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки позивачем не додано до позовної заяви доказів сплати судового збору за звернення до суду з вказаним позовом. ОСОБА_1 встановлено 10-денний строк з дня отримання копії ухвали суду, протягом якого необхідно було усунути недоліки позовної заяви, шляхом подання до суду: оригіналу документа про сплату судового збору у розмірі 4844,80 грн. Судом визначено, що позивач повинен сплатити:
- за дві майнові вимоги (про стягнення матеріальної та моральної шкоди) - 1211,20 грн (50000,00 + 42000,00*1%, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб);
- за три немайнові вимоги - 3633,60 грн (1211,20 х 3).
17.  ОСОБА_1 подав до суду заяву про усунення недоліків, до якої додав квитанцію про сплату судового збору в розмірі 3633,60 грн. Зазначив, що звільнений від сплати судового збору за стягнення шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI, тому надає доказ про сплату судового збору виключно за три немайнові вимоги.
18. Враховуючи, що позивач не усунув в повному обсязі недоліки позовної заяви, суд першої інстанції ухвалою від 11 жовтня 2024 року повернув позовну заяву ОСОБА_1 .
19. Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
20. Однак, на думку позивача, він усунув недоліки позовної заяви, оскільки має право на звільнення від сплати судового збору за вимоги про стягнення моральної та матеріальної шкоди. 
21. Отже, спірним питанням у цій справі є наявність права у позивача на звільнення від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в місті Києві в особі Територіального сервісного центру МВС № 8045 згідно з пунктом 13 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI.
22. Щодо вказаного питання Верховний Суд вже неодноразово викладав правову позицію в постановах від 18 жовтня 2019 року у справі № 405/8768/18, від 05 березня 2020 року у справі № 597/664/18, від 20 листопада 2025 року у справі №260/412/25, від 09 березня 2026 року у справі № 280/4173/25, яка полягає в такому.
23. Пунктом 13 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI визначено, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.
24. Згідно з приписами частини першої статті 5 КАС України щодо способів судового захисту, які кореспондують з положеннями частини другої статті 245 КАС України щодо повноважень суду при вирішенні справи, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом: визнання протиправним і скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача-суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
25. Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішують судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
26. Зміст указаної норми вказує на те, що позовну вимогу про відшкодування шкоди, заявлену в адміністративному судочинстві обов`язково зумовлює вимога про вирішення публічно-правового спору (наприклад, визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень). За такого правового регулювання вимога про відшкодування шкоди не є об`єктом, за який справляється судовий збір. Водночас за вимогу, яка її зумовлює, такий платіж сплачується.
27.  Отже, за позовні вимоги щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди на користь позивача у зв`язку з прийняттям спірних рішень та вчинення бездіяльності Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в місті Києві в особі Територіального сервісного центру МВС № 8045 судовий збір не справляється, а висновок судів попередніх інстанцій про не усунення недоліків позовної заяви та наявності підстав для повернення ОСОБА_1 позовної заяви є необґрунтованим.
28. За таких обставин, Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги про те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, а саме пункт 1 частини четвертої статті 169 КАС України та пункт 13 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI.
29. Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
30. Беручи до уваги, що ухвалу про повернення позовної заяви суд першої інстанції ухвалив з порушенням норм процесуального права, а суд апеляційної інстанції цих порушень не усунув, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
31. З огляду на результат касаційного розгляду у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 345, 353, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2025 року у справі № 320/17289/24 - скасувати.
Справу № 320/17289/24 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції - Київського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
М.В. Білак
І.В. Желєзний 
В.Е. Мацедонська, 
Судді Верховного Суду