Справа № 439/1665/25
Провадження № 2/439/69/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Броди Львівської області
Бродівський районний суд Львівської області в складі головуючого судді Марків Т.А.,
за участю секретаря судового засідання Кашуби Л.О.,
у відкритому судовому засіданні в цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

встановив:

ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (далі -Товариство) звернулося до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В позовній заяві відображено наступну позицію (а.с. 2 - 5).
На підставі укладеного 15 січня 2021 року договору про споживчий кредит №100604835 (далі - кредитний договір) ТОВ «МІЛОАН» надано ОСОБА_1 кредит - 7000 грн. на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом, строком на 30 днів до 14 лютого 2021 року. 
Позичальник грошові зобов`язання за договором (щодо повернення кредиту, сплати процентів, комісії) належним чином не виконувала, у зв`язку із чим виникла заборгованість.
Згідно з договором факторингу, право вимоги за кредитним договором від 15 січня 2021 року № 100604835 перейшло до позивача.
За вказаних обставин позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 27 860 грн. (що складається із заборгованості за основним зобов`язанням - 6 300 грн., заборгованості за процентами, - 21 560 грн.).
Відзив на позов не надходив. 
В поданих представником відповідача письмових поясненнях (а.с. 55 - 57) викладені наступні заперечення проти позову.
Анкета-заява на кредит та кредитний договір не має відміток про їх підписання ОСОБА_1 електронним підписом (одноразовим ідентифікатором). Платіжне доручення від 15 січня 2021 року № 250003418 не є належним доказом перерахунку ТОВ «МІЛОАН» кредитних коштів позичальнику.
В судове засідання учасники справи не з`явилися, представники сторін подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до змісту яких представник товариства на задоволенні позову наполягала, представник Ніколаєвої М.М. проти задоволення позову заперечував. 
Судом ухвалено про проведення судового засідання за відсутності учасників справи.
Судом встановлено, що 15 січня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про споживчий кредит №100604835, відповідно до якого відповідачу було надано кредит - 7 000 грн. строком на 30 днів (п. 1.2, п. 1.3 договору), зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі фіксованої процентної ставки - 1 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування ним протягом пільгового періоду (первісного строку кредитування згідно п. 1.5.2, п. 1.4 договору, який завершується 14 лютого 2021 року), 5 % за кожен день користування кредитом у випадку продовження строку кредитування на базових умовах (п. 1.6 договору).
Пролонгація договору, згідно з його п. 2.3.1, відбувається, на пільгових та стандартних умовах. Зокрема, відповідно до п. 2.3.1.1 на пільгових умовах у разі сплати комісії за управління та обслуговування кредиту та певної частки заборгованості за кредитом (проценти за користування кредитом у такому випадку нараховуються за ставкою визначеною у п. 1.5.2 договору); на стандартних (базових) умовах, відповідно до п. 2.3.1.2, у разі продовження користування позичальником кредитними коштами після завершення строку кредитування, але загалом, що не більше 60 днів (проценти за користування кредитом у такому випадку нараховуються за ставкою визначеною у п. 1.6 договору).
Отже, сторонами погоджено максимальний строк користування кредитом - 90 днів.
Згідно з довідкою ТОВ «МІЛОАН», акцепт (договір) підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором F23488, дата відправки ідентифікатора позичальнику - 15 січня 2021 року 16:05 год., на номер телефону НОМЕР_1 .
Указаний договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами. 
Відповідно до умов кредитного договору, кошти кредиту надаються клієнту в національній валюті (п. 1.2 договору) у спосіб переказу на картковий рахунок (п. 2.1 договору, п. 2 паспорту кредиту).
ОСОБА_1 кредит у розмірі 7 000 грн. одержала 15 січня 2021 року, що підтверджується платіжним дорученням про переказ коштів. 
Доказів на спростування одержання цього переказу (виписок по рахункам, довідки про кредитну історію тощо) відповідачем не надано.
Як встановлено ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець), зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідач порушила зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати процентів, внаслідок чого, відповідно до відомості про щоденні нарахування та погашення, виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 24 липня 2025 року допустила заборгованість в сумі 27 860 грн., що складається із заборгованості за основним зобов`язанням - 6 300 грн., заборгованості за процентами, нарахованими за період з 15 січня 2021 року до 01 травня 2021 року, - 21 560 грн.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, в установлений строк (ст. 526 ЦК України). 
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - ст. 610 ЦК України.
07 червня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (фактор) укладено договір факторингу № 70-МЛ про відступлення права вимоги до боржника ОСОБА_1 згідно з договором № 100604835.
Згідно із п. 1.2 цього договору, фактор одержав право вимагати від боржника належного виконання всіх грошових зобов`язань за укладеними кредитними договорами які входять до портфелю заборгованості, право вимоги за якими передається.
Як встановлено ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).
На позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі № 559/1622/19).
Суд визнає, що невиконанням умов кредитного договору порушені права нового кредитора у зобов`язанні, тому позивач має право вимагати сплати відповідачем заборгованості.
Суд вважає, що кредитодавець виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит, а остання користувалася кредитними коштами, проте неналежним чином виконувала зобов`язання за кредитним договором, допустила заборгованість.
Розмір заборгованості за основним зобов`язанням в сумі 6 300 грн. та за процентами, нарахованими в період з 15 січня 2021 року до 14 квітня 2021 року включно, - 16 205 грн. суд визнає обґрунтованим.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Загальний строк кредитування, визначений договором, закінчився 14 квітня 2021 року.
Кредитор після спливу строку кредитування позбавлений права нараховувати відсотки та інші платежі, передбачені кредитним договором, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).
Відтак, у межах строку кредитування позичальник мав, зокрема, повертати первісним кредиторам кредити і сплачувати проценти за користування ними. Починаючи з дня закінчення строку дії договорів, позичальник мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги кредитодавцями повернути всю заборгованість за договорами.
Враховуючи викладене, суд вважає, що правових підстав для продовження нарахування процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування первісний кредитор не мав, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за період з 15 квітня 2021 року до 01 травня 2021 року є безпідставними.
Відповідно до змісту позовної заяви, позивач просить стягнути на його користь судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору - 2 422,40 грн. та витрат на правову допомогу - 8 000 грн.
При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір в сумі 2 422,40 грн. (а.с. 1).
В обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання правничої допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, укладений між Товариством та адвокатським об`єднанням «АПОЛОГЕТ», витяг з акту наданих послуг.Представництво позивача здійснював керівник цього об`єднання - адвокат Усенко М.І. (а.с. 8,10).
Згідно з договором, витягом з акту наданих послуг, розмір винагороди за надання правової допомоги в цій справі - складення позовної заяви, вивчення матеріалів справи, усної консультації та подання заяви до суду становить 8 000 грн. 
Як встановлено ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторін тощо (постанова Верховного Суду від 01 вересня 2022 року в справі № 640/16093/21).
Справа, в якій ухвалюється рішення, є нескладною, обсяг наданих в ній правничих послуг полягає в складенні позовної заяви, написання та подання якої не потребувало значної витрати часу й проведення тривалої аналітичної та/або технічної роботи, використання виключних професійних знань представника.
За вказаних обставин суд вважає достатнім, розумним та реальним розміром витрат, пов`язаних з правничою допомогою, які підлягають визначенню в цій справі, 4 000 грн. 
Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 22 505 грн. заборгованості за кредитним договором в доведеному розмірі та, згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог понесені позивачем судові витрати. 

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України,

ухвалив:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (юридична адреса: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, б. 1, корп. 28; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 35234236) до ОСОБА_1 (адреса реєстраційного обліку місця проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором від 15 січня 2021 року № 100604835 в сумі 22 505 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» судові витрати в сумі 5 187,94 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення - 17 березня 2026 року до Львівського апеляційного суду через Бродівський районний суд Львівської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.А. Марків