ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 квітня 2026 року справа №200/12011/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2026 року у справі № 200/12011/21 (суддя в І інстанції Христофоров А.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною відмову від 19 серпня 2021 року, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року у справі № 200/12011/21 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною відмову від 19 серпня 2021 року, зобов`язання вчинити певні дії, – задоволено.

Визнано протиправною відмову Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 05.03.2019 року на підставі довідки Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції № 3/332 від 07.07.2021 року, виданої станом на 05.03.2019 року у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з 01.04.2019 року перерахувати та виплачувати пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції № 3/332 від 07.07.2021, виданої станом на 05.03.2019 року у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням раніше виплачених сум.

14 січня 2026 року представник позивача звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із заявою, в якій просив:
- змінити спосіб і порядок виконання рішення, яке виніс Донецький окружний адміністративний суд від 19.11.2021 у справі №200/12011/21 із зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з 01.04.2019 року перерахувати та виплачувати пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції № 3/332 від 07.07.2021, виданої станом на 05.03.2019 у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням раніше виплачених сум., на стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 виплати по пенсійній заборгованості з 01.04.2019 по день проведення перерахунку, в сумі 220 279,95 грн.
Заява обґрунтовувана тим, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.11.2021 у справі №200/12011/21 набрало законної сили, а тому з цієї дати воно є обов`язковим для відповідача і підлягає виконанню ним на всій території України. Разом з тим, з дати набрання законної сили по теперішній час, відповідачем рішення суду не було виконано в повному обсязі. Звертає увагу, що згідно з випискою боргу відповідача на виконання рішення суду було лише розраховано суму доплати за період з 01.04.2019 по 31.07.2022, яка складає 231 320,99 грн, проте вона не було виплачена у повному розмірі. Протягом 2023-2024 років відповідно до Порядку № 1165 Головним управлінням проведено виплату коштів на погашення заборгованості в межах бюджетних призначень у липні 2023 року - 557,32 грн, у вересні 2023 року - 2093,00 грн, в жовтні 2023 року - 1303,00 грн, в листопаді 2023 року - 04,10 грн, в грудні 2023 року - 0,62 грн, в жовтні 2024 року - 2361,00 грн, в листопаді 2024 року - 2361,00 грн, в грудні 2024 року - 2361 грн. Залишок заборгованості за період з 01.04.2019 по 31.07.2022 станом на 15.09.2025 складає 220279, 95 грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2026 року заяву задоволено частково.

Змінено спосіб і порядок виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року по справі № 200/12011/21 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з 01.04.2019 перерахувати та виплачувати пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції № 3/332 від 07.07.2021, виданої станом на 05.03.2019 у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням раніше виплачених сум, на:
«Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 виплати по пенсійній заборгованості з 01.04.2019 по день проведення перерахунку, в сумі 211 155 (двісті одинадцять тисяч сто п`ятдесят п`ять гривень) 95 коп.»

Не погодившись з такою ухвалою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу місцевого суду, прийняти нову, якою відмовити в задоволенні вимог заявника в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно з частиною третьою статті 33 Закон № 1404-VIII за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення. За приписами частини третьої статті 378 КАС України підставою для застосування правил цієї норми є настання обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, а для зміни способу чи порядку виконання судового рішення неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об`єкта стягнення або з інших причин. Тобто, зміна способу і порядку виконання рішення суду - це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими судом. Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, однак не змінюючи при цьому його змісту, або ж відмовити в задоволенні такої заяви. Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 800/203/17. Зазначив, що Головним управлінням у межах наданої чинним законодавством компетенції вжито усіх можливих заходів для виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06.08.2024 у справі № 200/4771/24. Зокрема здійснено нарахування належної до виплати пенсії, а неотримання Позивачем усієї суми заборгованості з виплати пенсії відбулося з незалежних від пенсійного органу обставин. Таким чином, у межах наданих пенсійному органу повноважень ним виконано рішення суду, у тому числі здійснено відповідні виплати, а неотримання Позивачем усієї суми заборгованості з виплати пенсії відбулося з незалежних від пенсійного органу обставин.
Звертає увагу Суду, що Головним управлінням у межах наданої чинним законодавством компетенції вжито усіх можливих заходів для виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.11.2021 у справі № 200/12011/21.
Зокрема впродовж 2023–2025 років відповідно до Порядку № 1165 Головним управлінням проведено виплату коштів на погашення заборгованості в межах бюджетних призначень у липні 2023 року – в розмірі 557,32 грн, у вересні 2023 року в розмірі 2093,00 грн, у жовтні 2023 року – в розмірі 1303,00 грн, у листопаді 2023 – в розмірі 4,10 грн, в грудні 2023 року – 0,62 грн, в жовтні 2024 року – в розмірі 2361,00 грн, в листопаді 2024 року – в розмірі 2361,00 грн, в грудні 2024 року – в розмірі 2361,00 грн, в жовтні 2025 року – в розмірі 2361,00 грн, в листопаді 2025 року – в розмірі 2361,00 грн та в грудні 2025 року – в розмірі 4402,00 грн.
Залишок пенсійних виплат, нарахованих згідно з рішенням суду, за минулий період станом на 21.01.2026 складає 211155,95 грн.
Заборгованість пенсії за період з 01.04.2019 по 31.07.2022 у загальній сумі 211155,95 грн облікована в Головному управлінні та буде виплачена на умовах окремого порядку після затвердження відповідних бюджетних призначень.
Тому боржник вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви та зміни порядку виконання рішення суду у цій справі.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судовинства України (далі – КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Відповідно до статті 14 КАС України:
судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України (частина перша);
судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (частина друга);
невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом (частина третя).
Згідно із частиною першою статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.
Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19, від 01 лютого 2022 року у справі №420/177/20 та від 18 травня 2022 року у справі №140/279/21.
Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.
Статтею 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначено, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.
Абзацом першим частини третьої статті 378 КАС України визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат (абзац другий частини третьої статті 378 КАС України).
Отже, з наведених положень статті 378 КАС України слідує, що невиконання рішення суду про зобов`язання відповідача з 01.04.2019 року перерахувати та виплачувати пенсії позивачу на підставі довідки Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції № 3/332 від 07.07.2021, виданої станом на 05.03.2019 року у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням раніше виплачених сум протягом двох місяців з дня набрання законної сили цим судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
З дати набрання рішенням суду законної сили пройшло більше трьох років.
Листом від 15.09.2025 № 0500-0203-8/92848 Відповідачем було повідомлено Позивачу, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.11.2021 по справі № 200/12011/21, яке набрало законної сили 13.06.2022, проведено перерахунок пенсії гр. ОСОБА_1 з 01.04.2019 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань від 07.07.2021 №3/332, з урахуванням виплачених сум. Гр. ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою, виданою відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. Пенсійні виплати за минулий період згідно з Порядком № 1165 проводяться щомісяця отримувачам, яких включено до переліку станом на 1 січня відповідного року. На забезпечення пенсійних виплат за минулий період щомісяця спрямовується частина бюджетних призначень, передбачених абзацом другим пункту 1 Порядку № 1165, відповідно до бюджетного розпису. Одночасно повідомляємо, що до переліку отримувачів було внесено заборгованість у загальній сумі 231320,99 грн, а саме: за період з 01.04.2019 по 31.07.2022 у сумі 231320,99 грн. Протягом 2023-2024 років відповідно до Порядку № 1165 Головним управлінням проведено виплату коштів на погашення заборгованості в межах бюджетних призначень у липні 2023 року — 557,32 грн, у вересні 2023 року — 2093,00 грн, в жовтні 2023 року — 1303,00 грн, в листопаді 2023 року — 04,10 грн, в грудні 2023 року — 0,62 грн, в жовтні 2024 року — 2361,00 грн, в листопаді 2024 року — 2361,00 грн, в грудні 2024 року — 2361 грн. Залишок заборгованості за період з 01.04.2019 по 31.07.2022 станом на 15.09.2025 складає 220 279,95 грн. Таким чином, заборгованість за період з 01.04.2019 по 31.07.2022 у сумі 220 279,95 грн, облікована в Головному управлінні та буде виплачена на умовах окремого порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1165, після затвердження відповідних бюджетних призначень.
З наданих відповідачем скріншотів з пенсійної справи Позивача вбачається, що відповідно до Порядку № 1165 Головним управлінням проведено виплату коштів на погашення заборгованості в межах бюджетних призначень в жовтні 2025 року – в розмірі 2361,00 грн, в листопаді 2025 року – в розмірі 2361,00 грн та в грудні 2025 року – в розмірі 4402,00 грн. Залишок пенсійних виплат, нарахованих згідно з рішенням суду, за минулий період станом на 21.01.2026 складає 211 155,95 грн.
Заборгованість у розмірі 211 155,95 грн стягувачу не сплачена.
Таким чином, судом встановлено, що наявні підстави для зміни способу і порядку виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року по справі № 200/12011/21 шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 виплати по пенсійній заборгованості з 01.04.2019 по день проведення перерахунку, в сумі 211 155,95 грн.
Вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром пенсії з 01.04.2019 по день проведення перерахунку, в сумі 220 279,95 грн. задоволенню не підлягають оскільки в жовтні 2025 року – в розмірі 2361,00 грн, в листопаді 2025 року – в розмірі 2361,00 грн та в грудні 2025 року – в розмірі 4402,00 грн. Головним управлінням проведено виплату коштів на погашення заборгованості в межах бюджетних призначень.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення заяви про зміну способу та порядку виконання судового рішення №200/12011/21.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2026 року у справі № 200/12011/21 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 02 квітня 2026 року.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук