Справа № 523/13470/23
Провадження №2/523/1725/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

"24" березня 2026 р.   м.Одеса 

Пересипський районний суд міста Одеси 

у складі: головуючої - судді Кремер І.О.,
з участю секретаря судового засідання: Павлова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 523/13470/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору служби у справах дітей Новоборисівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, органу опіки та піклування виконавчого комітету Новоборисівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку, - 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору служби у справах дітей Новоборисівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, органу опіки та піклування виконавчого комітету Новоборисівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що 21.10.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Роздільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), було зареєстровано шлюб за актовим записом № 186. Від даного шлюбу народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В подальшому, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси ухваленого в рамках розгляду цивільної справи № 521/3557/23 від 14.09.2023 року, шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Роздільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 186 - розірвано.
Так, малолітня дитина ОСОБА_3 проживає разом із позивачкою та знаходиться на повному утриманні останньої. Матір самостійно займається вихованням дитини, її культурним та духовним розвитком. Батько дитини ОСОБА_2 після припинення шлюбних відносин фактично не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не відвідує дитину та не виявляє бажання бачити доньку. Малолітня дитина ОСОБА_3 має проблеми із здоров`ям та потребує систематичного лікування, терапії та нагляду лікарів. Відповідач не спілкується із дитиною не виявляє жодного інтересу до життя доньки, не займається її вихованням, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не піклується про розвиток дитини, тобто не приймає ніякої участі у вихованні дитини.
Оскільки, відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виховання своєї дитини, не приймає жодної участі в житті дитини, не турбується про її фізичний та духовний розвиток, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, та в цілому не виконує свої батьківськи обов`язки по догляду за дитиною, всю турботу про дитину позивачка несе самостійно, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення із дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи стягнення із дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження 24.04.2025 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 02.12.2025 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась. Однак, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд проводити розгляд справи за її відсутності, та проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, направлялось повідомлення за адресою реєстрації відповідача, однак, згідно поштового повідомлення, адресат за вказаною адресою відсутній, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК). Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення. 
Представник третьої особи служби у справах дітей Новоборисівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області - Ларіна Т.Д. у судове засідання не з`явилась. Однак, подала до суду заяву, в якій просить суд проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи.
Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Новоборисівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області у підготовче судове засідання не з`явився, сповіщався судом про час та місце розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

І. Висновок суду щодо позовної вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3 .
По справі встановлено, що 21.10.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Роздільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), було зареєстровано шлюб за актовим записом № 186, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 від 21.10.2021 року. 
Від даного шлюбу народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 від 03.02.2022 року. 
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси ухваленого в рамках розгляду цивільної справи № 521/3557/23 від 14.09.2023 року, шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Роздільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 186 - розірвано, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вищезазначеного документа.
Судом встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_3 проживає із позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Дана обставина відповідачем спростована не була.
З наявного в матеріалах справи висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Новоборисівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області № 716/02-08 від 29.05.2025 року, орган опіки та піклування виконавчого комітету Новоборисівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Також вищевказаним висновком встановлено, що громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на території Новоборисівської сільської ради не зареєстрований і не проживає (довідка № 903 від 29.05.2025 року, видана Новоборисівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області. Місце проживання останнього невідоме. Контактні телефони відсутні.
Зі слів матері, ОСОБА_1 , їх дитина має певні проблеми зі здоров`ям і потребує систематичного лікування, терапії та нагляду лікарів, батько ОСОБА_2 , жодного разу не провідував доньку, не цікавився станом її здоров`я та не надавав жодної матеріальної допомоги на лікування дитини, не піклується про фізичний та духовний розвиток дівчинки, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду. Не бачиться з дитиною, не здійснює підготовку до дорослого життя та не проявляє інтересу до її внутрішнього світу, виїхав за кордон, мати одна займається вихованням, лікуванням та матеріальним забезпеченням доньки.
Так, в матеріалах справи наявний Акт обстеження умов проживання складений службою у справах дітей Новоборисівської сільської ради від 21.07.2023 року з якого вбачається, що проведено обстеження умов проживання: АДРЕСА_1 , житло розміщено на 1 поверсі 1 поверхового будинку, складається з 2 кімнат: санвузла та коридору, який облаштований під кухню. Будинок обладований необхідними меблями та побутовою технікою, достатньо дитячих ліжок та речей. Продуктами харчування забезпечені. У дітей є все необхідне. За цією адресою проживають та мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - мати, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - співмешканець, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - син, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 - донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - донька.
Відповідно до Консультаційного висновку спеціаліста Великомихайлівський ЦПМСД від 01.08.2023 року мама ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , завжди вчасно звертається за медичною допомогою.
Суд констатує, що на виконання вимог ухвали суду від 19.08.2025 року про витребування доказів від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України був отриманий лист № 19/72312-25-Вих. Від 09.09.2025 року з якого вбачається, що відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в період із 01.01.2023 року по 01.08.2025 року в Базі даних не виявлено.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Згідно принципів, закріплених ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 11 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно приписів ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів.
Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до ст. 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Так, Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини.
Під час розгляду даної справи суд дійшов обґрунтованого висновку, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно, воно має законну мету у розумінні пункту 2 статті 8 Конвенції.
Статтею 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
При цьому, встановленні під час розгляду даної справи обставини переконують суд у тому, що відповідач ОСОБА_2 взагалі не має бажання виконувати батьківські функції щодо своєї малолітньої доньки. Докази протилежного у матеріалах справи відсутні.
Таким чином, зазначені обставини дають суду обґрунтовані підстави для переконання, що через тривалий час окремого проживання між відповідачем та дитиною втрачено родинні зв`язки та розуміння її вікових психологічних особливостей. Батько дитиною не цікавиться, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до дитини, що розцінюється судом як свідоме нехтування своїми обов`язками.
Крім того, така поведінка батька суперечить принципам Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 (принцип 6), в якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Вказані принципи відповідач, як батько, нехтує, оскільки ухиляється від виконання своїх обов`язків батьків по вихованню малолітньої дитини.
З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач тривалий час ухилявся від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не займається її вихованням, не піклується, матеріально не забезпечує, під час розгляду справи не проявив інтересу до стану її здоров`я, не цікавиться фізичним, моральним і духовним розвитком малолітньої дитини, а тому суд вважає, що ОСОБА_2 слід позбавити батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до приписів ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання, однак, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч. 4 ст. 169 Сімейного кодексу України).
ІІ. Висновок суду щодо позовної вимоги про стягнення аліментів із ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 . 
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно ч. 2 ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. 
У статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно приписів ч. 2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2026 рік в Україні втановлюються Законом "Пpo Державний бюджeт на 2026 рік".
Так, прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років з 01.07.2026 року становить 3512 грн., а для дитини віком до 6 років з 01.07.2026 року становить 2817 грн.
Згідно приписів ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
А тому, суд прийшов до переконання частково підтримати позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частина з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
ІІІ. Висновок суду щодо позовної вимоги про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання дружини ОСОБА_1 .
Положеннями ч. 1 ст. 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Відповідно до ст. 84 ч. 2 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Згідно з ч. 4 ст. 84 Сімейного Кодексу України право на утримання дружини, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.
Проте, суд констатує, що необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є саме можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу.
Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд констатує, що в доведення викладених обставин в позовній заяві обставин позивачкою не зазначено інформації та не додано жодного доказу про місце роботи відповідача та розмір його доходу, наявність у відповідача рухомого та нерухомого майна та інші обставини, які давали б суду впевненість про платоспроможність відповідача сплаті аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.
З огляду на вищевикладене, суд констатує, що надані позивачкою докази не підтверджують викладених в позовній заяві обставин, які є необхідними для задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, а тому суд приходить до переконання, що в задоволенні даного позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку слід відмовити.
Згідно приписів ст. 191 ч. 1 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
А тому, на виконання вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів, а також на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн. сплачений нею при зверненні до суду з даним позовом.
Керуючись ст.ст. 164, 166, 170, 182, 183 СК України, керуючись ст. ст. 4, 12, 19, 81, 141, 247, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд,- 

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору служби у справах дітей Новоборисівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, органу опіки та піклування виконавчого комітету Новоборисівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку - задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 серпня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 - відмовити. 
Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем судовий збір в розмірі в розмірі 1073 /одна тисяча сімдесят три/ грн. 60 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 1073 /одна тисяча сімдесят три/ грн. 60 коп.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНКОПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНКОПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .
Третя особа: Служба у справах дітей Новоборисівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, місцезнаходження: 67140, Одеська обл., Роздільнянський р-н, с. Новоборисівка, вул. Лермонтова, буд. 3.
Третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Новоборисівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, місцезнаходження: 67140, Одеська обл., Роздільнянський р-н, с. Новоборисівка, вул. Лермонтова, буд. 3.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача із дотриманням вимог ст.ст. 284 - 285 ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.
Повний текст рішення складено 06 квітня 2026 року.

Суддя Пересипського 
районного суду м. Одеси     І.О. Кремер