ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 р.	Справа № 480/2210/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е., 
представників сторін : позивача - Солдаткіна І.В., відповідача - Сумцової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Північно-Східного міжрегіональне управління Державної служби з питань праці на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29.01.2026, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєнко О.О., м. Суми, повний текст складено 29.01.26 року по справі № 480/2210/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці   
про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Зарічного районного суду міста Суми з позовом до Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі по тексту – ПСМУ Держпраці, відповідач, контролюючий орган), в якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці по справі про адміністративне правопорушення № ПНС/СМ/21599/054-ПНС/СМ/5868/П054-ПНС/СМ/12289/П054-ПНС/СМ/22866/П054-ПНС/СМ/2724/П054/П/ПТ/ПС від 12.03.2025;
- стягнути з Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (36014, м. Полтава, вул. Матвійчука Юліана, 119, код ЄДРПОУ 44730367) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 968,96 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність винесеної інспектором постанови № ПНС/СМ/21599/054-ПНС/СМ/5868/П054-ПНС/СМ/12289/П054-ПНС/СМ/22866/П054-ПНС/СМ/2724/П054/П/ПТ/ПС від 12.03.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 188-6 КУпАП, оскільки ухвалою Господарського суду Сумської області від 24.12.2024 у справі № 920/986/22 було затверджено мирову угоду, відповідно до якої, заборгованість із заробітної плати перед працівниками боржника буде погашатись протягом 5 місяців із дня її затвердження, тобто до 24.05.2025, а тому на момент винесення спірної постанови (12.03.2025), у діях позивача, як арбітражного керуючого, відсутні будь-які порушення в частині погашення заборгованості із заробітної плати.
Рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 29.01.2026 по справі № 480/2210/25 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.
Визнано протиправною та скасовано постанову Північно-Східного міжрегіональлного управління Державної служби з питань праці від 12.03.2025 №ПНС/СМ/21599/054-ПНС/СМ/5868/П054-ПНС/СМ/12289/П054-ПНС/СМ/22866/П054-ПНС/СМ/2724/П054/П/ПТ/ПС по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 188-6 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Північно-Східного міжрегіональлного управління Державної служби з питань праці (місцезнаходження: м.Полтава, вул.Матвійчука Юліана, буд. 119, код ЄДРОПУ 44730367) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 984,48 грн.
Повернуто ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з державного бюджету надмірно сплачений судовий збір в розмірі 484,48 грн. згідно з квитанцією №2885 від 20.03.2025 АТ «Таскомбанк» на суму 484,48 грн.
Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість та порушення судом норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29.01.2026 в справі № 480/2210/25 і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 повністю. 
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про залишення судом першої інстанції поза увагою того факту, що припис Міжрегіонального управління про усунення виявлених порушень законодавства про працю від 06.11.2024 № ПНС/СМ/21599/054-ПНС/СМ/5868/ П054-ПНС/СМ12289/П054-ПНС/СМ/22866/П054/П, яким зобов`язано в.о. керівника – розпорядника Публічного акціонерного товариства «Конотопський арматурний завод» Солдаткіна С. В. усунути порушення та забезпечити додержання норм законодавства про працю щодо виплати заробітної плати працівникам підприємства, є обов`язковим до виконання позивачем, а тому невжиття заходів із усунення виявлених порушень є складом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 188-6 КУпАП.
При цьому, зауважив, що на момент винесення вказаного припису, мирова угода, на яку посилається суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, ще не була укладена. Отже, ті обставини, які стали підставою скасування оскаржуваної позивачем постанови, на час прийняття припису від 06.11.2024 не існували.
При цьому, наголосив, що вказаний припис не був оскаржений ОСОБА_1 ані до Державної служби України з питань праці (Держпраці), ані до суду, а тому відповідно є обов`язковим до виконання.
Позивач у надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти викладених у ній доводів, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Вважав, що апелянт помилково ототожнює законність припису на момент його винесення з наявністю складу адміністративного правопорушення на момент складання протоколу та постанови. Враховуючи те, що на момент винесення оскаржуваної постанови правове регулювання спірних правовідносин змінилося внаслідок прийняття ухвали Господарського суду Сумської області від 24.12.2024 у справі № 920/986/22, якою було затверджено мирову угоду, вказував, що у діях позивача відсутні будь-які ознаки протиправності.
До того ж, не оскарження припису не означає автоматичної наявності складу адміністративного правопорушення, оскільки після його винесення змінились правові підстави виконання відповідного обов`язку.
Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав та мотивів, викладених в останній, та просив суд апеляційної інстанції їх задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав правову позицію, викладену у відзиві на апеляційну скаргу, заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що у провадженні Господарського суду Сумської області перебуває справа № 920/986/22 за заявою кредитора ТОВ “Газова компанія “Інвестсервіс” до боржника ПАТ “Конотопський арматурний завод” про визнання банкрутом.
Ухвалою суду від 22.05.2023 у цій справі покладено виконання обов`язків керівника ПАТ “Конотопський арматурний завод” на розпорядника майна арбітражного керуючого Солдаткіна С. В.
У періоді з 05.11.2024 по 06.11.2024 на підставі направлення та наказу від 28.10.2024 посадовими особами відповідача був здійснений позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфери праці на ПАТ “Конотопський арматурний завод”. 
За результатами перевірки складено акт № ПНС/СМ/21599/054-ПНС/СМ/5868/П054-ПНС/СМ/12289/П054-ПНС/СМ/22866 від 06.11.2024. Перевірка проводилась з питання виконання припису від 25.07.2024 № ПНС/СМ/21599/054-ПНС/СМ/5868/П054-ПНС/СМ/12289/П054-П.
Під час проведення позапланової перевірки 24.07.2024-25.07.2024 було встановлено порушення ч. 1 ст. 10 Закону України “Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану” та ст. 115 КЗпП України, зокрема не виплата на підприємстві заробітної плати. Припис від 25.07.2024 про усунення цих порушень не виконано.
06.11.2024 посадовою особою відповідача було винесено припис № ПНС/СМ/21599/054-ПНС/СМ/5868/П054-ПНС/СМ/12289/П054-П054-ПНС/СМ/22866/П054/П, яким зобов`язано в.о. керівника ПАТ “Конотопський арматурний завод” Солдаткіна С. В. усунути виявлені порушення в строк до 06.02.2025.
24.12.2024 ухвалою Господарського суду Сумської області у справі № 920/986/22 закрито провадження у справі про банкрутство ПАТ “Конотопський арматурний завод” у зв`язку із затвердженням мирової угоди. Положеннями зазначеної мирової угоди передбачено, що частина зобов`язань боржника перед кредиторами має виконуватися ТОВ «Єврокапіталінвест», який володіє часткою у статутному капіталі ПАТ «Конотопський арматурний завод» у розмірі 27,7315% акцій.
Зокрема, пунктом 2.1.9 мирової угоди передбачено, що заборгованість із заробітної плати перед працівниками Боржника, в розмірі 4 447 203 гривні 06 копійок, віднесена до першої черги задоволення вимог кредиторів, буде погашатися ТОВ «ЄВРОКАПІТАЛІНВЕСТ» у наступному порядку та розмірах:
А) протягом 5 (п`яти) місяців із дня затвердження Господарським судом Сумської області цієї Мирової угоди;
Заборгованість із виплати середнього заробітку за час затримки із заробітної плати працівникам Боржника у розмірі 1 000 637 гривень 42 копійки, віднесена до четвертої черги задоволення вимог кредиторів, буде погашатися ТОВ «ЄВРОКАПІТАЛІНВЕСТ» у наступному порядку та розмірах:
А) протягом 9 (дев`яти) місяців із дня затвердження Господарським судом Сумської області цієї Мирової угоди (п2.1.10 ).
Заборгованість із виплати поточної заробітної плати та цивільно - правовими угодами перед працівниками Боржника, в розмірі 657 829 гривень 48 копійок, що погашається позачергово, буде погашатися ТОВ «ЄВРОКАПІТАЛІНВЕСТ» у наступному порядку та розмірах:
А) протягом 2 (двох) місяців із дня затвердження Господарським судом Сумської області цієї Мирової угоди (п. 2.1.11 ).
У період з 18.02.2025 по 19.02.2025 на підставі направлення та наказу від 10.02.2025 посадовими особами відповідача був здійснений позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфери праці на ПАТ “Конотопський арматурний завод”. За результатами перевірки складено акт № ПНС/СМ/21599/054-ПНС/СМ/5868/П054-ПНС/СМ/12289/П054-ПНС/СМ/22866/П054-ПНС/СМ/2724/П054 з питання перевірки виконання припису від 06.11.2024 (а. с. 25-28).
Під час перевірки посадовою особою відповідача була складена вимога про надання документів від 18.02.2025, у тому числі інформацію про суму заборгованості із виплати заробітної плати станом на 01.12.2024, 01.01.2025, 01.02.2025 (а. с. 71-72)
04.03.2025 уповноваженою посадовою особою відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення № ПНС/СМ/21599/054-ПНС/СМ/5868/П054-ПНС/СМ/12289/П054-ПНС/СМ/22866/П054-ПНС/СМ/2724/П054/П/ПТ відносно в.о. керівника ПАТ «Конотопський арматурний завод» Солдаткіна С. В. за ст. 188-6 КУпАп. 
Згідно з вказаним протоколом 18-19 лютого 2025 року при проведенні позапланової перевірки щодо виконання вимог припису від 06.11.2024 встановлено, що порушення, зазначені у приписі, не усунені, а саме не виплачена заробітна плата згідно умов трудового договору, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», що зафіксовано в акті позапланової перевірки від 19.02.2025.
Зокрема, під час позапланової перевірки, проведеної 18.02.2025-19.02.2025 встановлено, що порушення в частині погашення заборгованості із виплати заробітної плати, не усунені. А саме: за інформацією в.о. керівника Солдаткіна С. В. станом на 01.02.2025 сума заборгованості із виплати заробітної плати з моменту попередньої перевірки не змінилась та становить 4447,2 тис. грн. (а. с. 30-32)
Постановою від 12.03.2025 № ПНС/СМ/21599/054-ПНС/СМ/5868/П054-ПНС/СМ/12289/П054-ПНС/СМ/22866/П054-ПНС/СМ/2724/П054/П/ПТ/ПС по справі про адміністративне правопорушення позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення норм статті 188-6 КУпАП із накладенням штрафу в розмірі 850 грн. Суть зазначеного у постанові правопорушення є аналогічною з викладеним у протоколі (а. с. 34-35).
Не погодившись із винесеною суб`єктом владних повноважень постановою про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності спірної постанови, оскільки у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 188-6 КУпАП, оскільки припис органу Держпраці від 06.11.2024 хоча і не був оскаржений, проте його виконання в частині строків усунення порушення стало об`єктивно неможливим для позивача в силу прийнятого пізніше судового рішення (ухвали від 24.12.2024), яке змінило порядок та строки виплати тих самих сум заборгованості.
Таким чином, за висновком суду, посилання відповідача на те, що сума заборгованості станом на 01.02.2025 не змінилася, не може бути достатньою підставою для кваліфікації дій позивача як адміністративного правопорушення, так як ОСОБА_1 діяв у межах та у спосіб, що визначені затвердженою судом мировою угодою.
Врахувавши наявність відповідного клопотання відповідача, обсяг фактично виконаних адвокатом робіт та наданих послуг, а також той факт, що справа є нескладною, ціна позову становить 850 грн., суд вважав необхідним зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача із 3000 грн до 500 грн.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Регулювання трудових відносин всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя працівників, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини здійснює Кодекс законів про працю України (далі по тексту – КЗпПП).
Відповідно до статті 259 КЗпПП державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а органи місцевого самоврядування - на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад.
Громадський контроль за додержанням законодавства про працю здійснюють професійні спілки та їх об`єднання.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 р. № 96 затверджено Положення про Державну службу України з питань праці (далі по тексту – Положення № 96).
Відповідно до пункту 1 Положення № 96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра економіки, довкілля та сільського господарства, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Згідно із пунктом 7 Положення № 96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Так, наказом Державної служби України з питань праці від 23.09.2022 № 173 затверджено Положення про Північно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці (далі по тексту – Положення № 173).
Згідно із підпунктом 1 пункту 3 Положення № 173, основними завданнями Міжрегіонального управління є, зокрема, реалізація державної політики у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Аналіз вищенаведених норм права дозволяє дійти висновку, що ПСМУ Держпраці є уповноваженим суб`єктом владних повноважень на здійснення контролю за додержанням законодавства про працю з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 5 квітня 2007 року № 877-V (далі по тексту – Закон № 877-V).
У розумінні приписів статті 1 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону № 877-V органи державного нагляду (контролю) та їх посадові особи під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) зобов`язані: повно, об`єктивно та неупереджено здійснювати державний нагляд (контроль) у межах повноважень, передбачених законом.
За приписами частини першої статті 6 Закону № 877-V підставами для здійснення позапланових заходів є:
подання суб`єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;
виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених суб`єктом господарювання у документі обов`язкової звітності, крім випадків, коли суб`єкт господарювання протягом місяця з дня первинного подання повторно подав такий документ з уточненими достовірними даними або якщо недостовірність даних є результатом очевидної описки чи арифметичної помилки, яка не впливає на зміст поданої звітності. У разі виявлення органом державного нагляду (контролю) помилки у документі обов`язкової звітності він упродовж десяти робочих днів зобов`язаний повідомити суб`єкта господарювання про необхідність її виправлення у строк до п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення. Невиправлення помилки у встановлений строк є підставою для проведення позапланового заходу;
перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю);
звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи територіального органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб територіального органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом;
неподання суб`єктом господарювання документів обов`язкової звітності за два звітні періоди підряд без поважних причин або без надання письмових пояснень про причини, що перешкоджали поданню таких документів;
доручення Прем`єр-міністра України про перевірку суб`єктів господарювання у відповідній сфері у зв`язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави;
настання аварії, пожежі, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов`язано з діяльністю суб`єкта господарювання;
за рішенням суду;
звернення посадових осіб органів місцевого самоврядування про порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства у випадках, коли право на подання такого звернення передбачено законом.
Під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).
Фізичні особи та посадові особи органів місцевого самоврядування, які подали безпідставне звернення про порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства, несуть відповідальність, передбачену законом. Повторне проведення позапланових заходів державного нагляду (контролю) за тим самим фактом (фактами), що був (були) підставою для проведеного позапланового заходу державного нагляду (контролю), забороняється.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування) визначена Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 р. № 295 (далі по тексту – Порядок № 295).
Пунктами 19-26 Порядку № 295 передбачено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.
Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.
Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.
Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.
Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.
Матеріали, зафіксовані засобами аудіо-, фото- та відеотехніки в ході інспекційних відвідувань, долучаються до акта у паперовому або електронному вигляді на дисках для лазерних систем зчитування, на яких проставляється номер акта. Про долучення таких матеріалів робиться відмітка в акті.
Припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.
Припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду.
У приписі зазначається строк для усунення виявлених порушень. У разі встановлення строку виконання припису більше ніж три місяці у приписі визначається графік та заплановані заходи усунення виявлених порушень з відповідним інформуванням інспектора праці згідно з визначеною у приписі періодичністю.
Припис складається у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування або невиїзне інспектування, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.
Один примірник припису залишається в об`єкта відвідування.
Стан виконання припису перевіряється після закінчення зазначеного у ньому строку усунення недоліків, якщо об`єкт відвідування не надав відповідь або надав її в обсязі, недостатньому для підтвердження факту усунення виявлених порушень.
У разі відмови керівника чи уповноваженого представника об`єкта відвідування від підписання або за неможливості особистого вручення акта і припису акт та припис складаються у трьох примірниках.
Два примірники акта і припису не пізніше ніж протягом наступного робочого дня надсилаються об`єкту відвідування рекомендованим листом з описом документів у ньому та з повідомленням про вручення. На примірнику акта та припису, що залишаються в інспектора праці, зазначаються реквізити поштового повідомлення, яке долучається до матеріалів інспекційного відвідування та невиїзного інспектування.
Об`єкт відвідування зобов`язаний повернути інспектору праці підписаний примірник акта та припису не пізніше ніж через три робочих дні з дати його отримання.
У разі ненадходження в установлений строк підписаного примірника акта та припису складається акт про відмову від підпису у двох примірниках, один з яких надсилається об`єкту відвідування рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Колегією суддів встановлено, що наказом Міжрегіонального управління від 10.02.2025 «Про проведення державного нагляду (контролю)» на підставі статті 259 КЗпП, абзацу 4 частини 1 статті 6 Закону № 877-V, статті 16 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», наказу Міністерства економіки України від 16.06.2023 № 5782 «Про здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю) протягом періоду воєнного стану» призначено позапланову перевірку виконання суб`єктом господарювання ПАТ «Конотопський арматурний завод» припису від 06.11.2024 № ПНС/СМ/5868/П054-ПНС/СМ/12289/П054-ПНС/СМ/22866/П054/П.
Невиконання вимог вказаного припису у встановлений строк слугувало підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 188-6 КУпАП шляхом накладення штрафу у розмірі 850 грн.
Згідно зі статтею 188-6 КУпАП невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіальних органів щодо усунення порушень законодавства про працю, зайнятість населення та загальнообов`язкове державне соціальне страхування або недопущення посадових осіб цих органів до здійснення заходів державного нагляду (контролю), підстави яких визначені законом, - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, у якому звинувачується позивач, полягає у невиконанні припису посадових осіб ПСМУ Держпраці щодо усунення порушень законодавства про працю.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Тобто, особа, умисно не виконує припис відповідача.
Відповідно до статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-IX (далі по тексту – Закон № 2136-IX) заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором.
Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати.
Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.
Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.
У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.
Відповідно до частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За загальними правилами статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
На виконання положень статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до статті 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
В силу частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом норм частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не спростовує факт невиконання вимог припису, однак з посиланням на об`єктивну неможливість такого виконання у встановлені строки через незалежні від нього причини наполягає на відсутності підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності у спірних правовідносинах.
Колегією суддів встановлено, що приписом від 06.11.2024 позивача було зобов`язано усунути порушення щодо виплати заборгованості із заробітної плати у строк до 06.02.2025.
Разом з тим, ухвалою Господарського суду Сумської області від 24.12.2024 у справі №920/986/22 було затверджено мирову угоду. 
Умовами зазначеної мирової угоди (п. 2.1.9, 2.1.10, 2.1.11) було визначено зміну суб`єктного складу та порядку виконання зобов`язань з виплати заборгованості із заробітної плати, зокрема, обов`язок щодо погашення заборгованості перейшов до ТОВ «ЄВРОКАПІТАЛІНВЕСТ». Цією угодою також було встановлено нові графіки виплат, згідно з якими кінцевий термін погашення заборгованості із заробітної плати припадає на 24.05.2025.
Статтею 192 ГПК України визначено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін.
У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. 
Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. 
До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. 
Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією самою ухвалою одночасно закриває провадження у справі. 
Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 
1) умови мирової угоди суперечать закону або порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 
2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.
Отже, колегія суддів констатує, що ухвалою Господарського суду Сумської області від 24.12.2024 у справі № 920/986/22, яка набрала законної сили з дати її прийняття та є обов`язковою до виконання, фактично реструктуризовано борг ПрАТ «Конотопський арматурний завод» та змінено строки погашення заборгованості до 24.05.2025.
А відтак, на момент проведення відповідачем позапланової перевірки (18.02.2025–19.02.2025) та складання протоколу про адміністративне правопорушення (04.03.2025), встановлений судовим рішенням строк погашення заборгованості із виплати заробітної плати ще не закінчився.
Таким чином, на переконання колегії суддів, позивач не мав об`єктивної можливості здійснити виплату працівникам заборгованості із заробітної плати у встановлений приписом термін (до 06.02.2025) з незалежних від нього причин (зміна граничного строку погашення обов`язковою до виконання ухвалою суду), що в свою чергу виключає наявність у його діях ознак вини, як обов`язкової ознаки для притягнення до відповідальності за статтею 188-6 КУпАП.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про не надання відповідачем доказів наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення під час винесення постанови про притягнення ОСОБА_1 що правомірно мало наслідком визнання протиправною та скасування постанови № ПНС/СМ/21599/054-ПНС/СМ/5868/П054-ПНС/СМ/12289/П054-ПНС/СМ/22866/П054-ПНС/СМ/2724/П054/П/ПТ/ПС від 12.03.2025 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 188-6 КУпАП.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Оскільки відповідачем не доведено наявності у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 188-6 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю.
Щодо вимог в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, заявлених до стягнення з відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 7 статті 139 КАС України).
Відповідно до частин 3, 4 статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Положеннями частин 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 КАС України).
Згідно з частиною 6 статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України).
З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Положеннями статті 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/WestAllianceLimited проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Представником позивача для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду першої інстанції було подано зокрема, копії : договору про надання правової допомоги № 1 від 12.03.2025 та акту приймання – передачі наданої правової допомоги від 21.03.2025.
Дослідивши вказані документи, колегією суддів встановлено, що між адвокатом Солдаткіним Ігорем В`ячеславовичем та ОСОБА_1 укладено договір № 1 про надання правової допомоги від 12.03.2025, відповідно до пункту 1.1 якого, адвокат приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомоги щодо складання адміністративного позову та скасування постанови про адміністративне правопорушення № ПНС/СМ/21599/054-ПНС/СМ/5868/П054-ПНС/СМ/12289/П054-ПНС/СМ/22866/П054-ПНС/СМ/2724/П054/П/ПТ/ПС від 12.03.2025.
Згідно із пунктом 2.1 договору № 1 про надання правової допомоги від 12.03.2025, розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату, становить 3000,00 грн.
За змістом акту приймання – передачі наданої правової допомоги від 21.03.2025, адвокат надав, а клієнт прийняв такі послуги:
- складання адміністративного позову та скасування постанови про адміністративне правопорушення № ПНС/СМ/21599/054-ПНС/СМ/5868/П054-ПНС/СМ/12289/П054-ПНС/СМ/22866/П054-ПНС/СМ/2724/П054/П/ПТ/ПС від 12.03.2025.
Вартість послуг адвоката – 3000 грн.
Таким чином, з наведеного слідує, що звертаючись до суду першої інстанції з заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача надав до суду всі необхідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що має бути сплачена позивачем.
Разом з цим, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2019 у справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Зі змісту норм частин 4, 5 та 6 статті 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Колегія суддів зазначає, що незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 5 статті 134 КАС України.
За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Колегія суддів враховує, що жодних доводів щодо неспівмірності стягнутого судом першої інстанції розміру витрат на правову допомогу (500 грн) відповідачем не наведено.
Так, апеляційна скарга не містить будь-яких заперечень щодо розміру стягнутих судом витрат на професійну правничу допомогу.
При цьому, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, а саме представником позивача складено позовну заяву.
Таким чином, враховуючи досліджені судом докази на підтвердження понесених позивачем витрат, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних за умовами відповідного договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, з огляду на ступень складності даної справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, а також прийняття судом першої інстанції рішення про часткове задоволення позову, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає до стягнення з відповідача (500,00 грн).
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст. 241, ст.ст.243, 250, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці - залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29.01.2026 по справі № 480/2210/25 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	С.П. Жигилій   Я.М. Макаренко