Справа № 496/869/25
Провадження № 2/496/1188/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2026 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Пасечник М.Л.
за участю секретаря - Кабанової К.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,1235 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , (кадастровий номер 5121081400:02:002:2180).
В обґрунтування позову зазначено, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_2 . За життя батько залишив заповіт на ім`я позивача, посвідчений 14.09.2016 року державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області (реєстровий номер 1-1571). До складу спадкового майна увійшов, у тому числі і житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, земельні ділянки площею 0,1558 га та площею 0,0307 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . З метою прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_1 звернувся з відповідною заявою до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори, де була відкрита спадкова справа № 717/2022. 04.03.2024 року нотаріус видав позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначений житловий будинок (реєстровий номер свідоцтва 1-186) та земельну ділянку площею 0,0307 га (реєстровий номер свідоцтва 1-187). 
Однак, відповідно до листа державного нотаріуса від 05.03.2023 року № 567/02-14 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,1558 га через відсутність відповідних документів, підтверджуючих право власності покійного батька позивача на земельну ділянку саме такої площі. Згідно документів, наявних в спадковій справі, за вищезазначеною адресою існує земельна ділянка площею 0,1235 га, зареєстрована на підставі заяви про поділ земельної ділянки, справжність підпису на якій засвідчено державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 31.05.2021 року, зареєстрованої в реєстрі за №1-556, у зв`язку з чим, неможливо встановити відповідність цієї земельної ділянки до земельної ділянки, зазначеної в заповіті. За таких обставин, позивачу рекомендовано звернутись до Біляївського районного суду Одеської області з метою визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. 
Так, за життя батько позивача зробив розподіл земельної ділянки та часткове відчуження, у зв`язку з чим, за адресою: АДРЕСА_1 , залишилась земельна ділянка площею 0,1235 га, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області від 01.07.2021 року № 87. Отже, на момент смерті батька позивача йому на праві власності належала земельна ділянка площею 0,1235 га (кадастровий № 5121081400:02:002:2180), що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру від 20.12.2023 року №НВ- 0002736082023. ОСОБА_1 зазначив, що єдиною можливістю довести своє право на спадкове майно є звернення до суду із позовом про визнання за собою права на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти прийняття заочного рішення. 
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час і місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив. Клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надав. 
Згідно з положеннями ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Отже, враховуючи згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення представника відповідача, який причини неявки не повідомив, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Судом, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 20.10.1960 року, виданим Дальницькою сільською радою Одеського району Одеської області.
14.09.2016 року батько позивача - ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Шевченко Ю.А., яким заповів належні йому на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, земельні ділянки площею 0,1558 га. та площею 0,0307 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а також автомобіль марки «ГАЗ-24», своєму сину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 . 
25.11.2022 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про прийняття спадщини за вищевказаним заповітом до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області, яку зареєстровано під № 1728 і на підставі якої відкрита спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та присвоєно № 717/2022 року.
З витребуваних судом матеріалів спадкової справи встановлено, що 04.03.2024 року державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Шевченко Ю.А. було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі під № 1-186 - на 5/6 часток житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Також 04.03.2024 рокудержавним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Шевченко Ю.А. було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/6 часток земельної ділянки, площею 0,0307 га, кадастровий номер: 5121081400:02:002:1173, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином, позивачем оформлено частину спадкового майна, вказаного в заповіті. При цьому отримано 5/6 часток від вищевказаного нерухомого майна.
Листом під № 567/02-14 державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Шевченко Ю.А. роз`яснено ОСОБА_1 про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки у заповіті, посвідченому Біляївською районною державною нотаріальною конторою Одеської області 14.09.2016 року, зареєстрованого за реєстровим номером №1-1571, вказано земельну ділянку, площею 0,1558 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно наданих документів за вказаною адресою існує земельна ділянка, площею 0,1235 га, зареєстрована на підставі заяви про поділ земельної ділянки, справжність підпису на якій засвідчено Біляївською районною державною нотаріальною конторою Одеської області від 31.05.2021 року, зареєстрованої в реєстрі за №1-556, тобто неможливо встановити відповідність цієї земельної ділянки до земельної ділянки, зазначеної в заповіті. Роз`яснено право звернутися до Біляївського районного суду Одеської області з питання спадкування та визначення права власності.
Стосовно вищевказаної земельної ділянки судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_3 , яке було видане 12.02.2015 року ОСОБА_2 належала земельна ділянка площею 0,1558 га, розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: 5121081400:02:002:1175. 
Згодом, згідно з рішенням органу місцевого самоврядування відбулось перейменування вулиць та провулків в АДРЕСА_1 .
За заявою ОСОБА_2 , справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Курганською Л.В. 14.09.2020 року та зареєстровано в реєстрі під № 570, він просить об`єднати належні йому земельні ділянки площами 0,0942 га, кадастровий номер земельної ділянки: 5121081400:02:002:1174та 0,1558 га, кадастровий номер земельної ділянки: 5121081400:02:002:1175.
Рішенням Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області від 17.09.2020 року № 110 об`єднано 2 земельні ділянки - площею 0942,40 кв.м., розташовану по АДРЕСА_1 , та площею 1558,50 кв.м., по АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_2 , в одну земельну ділянку загальною площею 2500,9 кв.м. та присвоєно адресу: АДРЕСА_1 .
Державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Шевченко Ю.А. 31.05.2021 року за реєстровим № 1-556 посвідчено заяву ОСОБА_2 про розподіл земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер земельної ділянки - 5121081400:02:002:1933, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та сформування новостворених об`єктів, згідно схеми розподілу земельної ділянки, у такому порядку: 0,1235 га - земельна ділянка № НОМЕР_4 ; 0,0855 га - земельна ділянка № НОМЕР_5 ; 0,0410 га - земельна ділянка № НОМЕР_6 .
Відповідно до витягу з Рішенням виконавчого комітету Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області від 01.07.2021 року № 87, про присвоєння адрес було присвоєно нові адреси вищевказаним трьом земельним ділянкам: площею 0,0410 га АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_1 ); площею 0,0855 га АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_1 ); площею 0,1235 га залишити колишня адреса: АДРЕСА_1 ).
Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна проведені відповідні державні реєстрації щодо вказаних земельних ділянок, які належали померлому ОСОБА_2 .
Натомість, іншим спадкоємцем ОСОБА_2 , згідно матеріалів спадкової справи є донька спадкодавця ОСОБА_4 , що також звернулась до Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини 06.12.2022 року, заява № 1784. 
Зі змісту поданої ОСОБА_4 заяви від 10.05.2024 року № 796 про видачу свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 встановлено, що вона є спадкоємцем, відповідно до ст. 1241 ЦК України
10.05.2024 року державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Шевченко Ю.А. було видано ОСОБА_4  свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі під № 1-479 - на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Також 10.05.2024 рокудержавним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Шевченко Ю.А. було видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку земельної ділянки, площею 0,0307 га, кадастровий номер: 5121081400:02:002:1173, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином вона оформила по 1/6 частці від кожного нерухомого спадкового майна, вказаного в заповіті.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За ч.1 ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 175 ЦПК України визначено, що саме у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування, і саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
Тобто визначення кола відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.
Відповідно до ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). 
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.ст. 1217, 1218 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч.1 ст. 1223 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною другою ст. 1223 ЦК України визначено, що в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують в порядку черговості особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця.
Разом з тим, у ст. 1241 ЦК України визначено право певних осіб на отримання частки спадкового майна незалежно від змісту заповіту. Таким чином, свобода спадкового розпорядження обмежується правом осіб, які закликаються до спадкування незалежно від волі спадкодавця в силу прямої вказівки закону.
Відповідно ч.3 ст. 1235 ЦК України заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Воля заповідача, що входить у протиріччя з правом осіб на обов`язкову частку у спадщині, у цій частині виконанню не підлягає. Метою існування обов`язкової частки у спадщині є захист інтересів окремих спадкоємців першої черги. 
Перелік осіб, що мають право на обов`язкову частку визначений вищевказаною статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. До цього переліку входять лише особи, які належать до першої черги спадкоємців за законом і є малолітніми, неповнолітніми, повнолітніми непрацездатними дітьми спадкодавця, непрацездатною вдовою/вдівцем, непрацездатними батьками/усиновителями та дітьми, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.
Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Спадкування обов`язкової частки відноситься до спадкування за законом, хоча застосовується лише за наявності заповіту. При цьому норми про обов`язкову частку (ст. 1241 ЦК України) розміщені серед норм про спадкування за заповітом (глава 85 ЦК України). За відсутності заповіту, його скасування заповідачем, визнання судом недійсним, право на обов`язкову частку не виникає.
Обов`язкова частка - це мінімум того, що може дістати малолітній, неповнолітній чи непрацездатний спадкоємець першої черги. Право на обов`язкову частку в спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців на її отримання, а також місця проживання спадкоємця. 
Обов`язкова частка у спадщині визначається в розмірі половини від тієї частки, яка належала б кожному зі спадкоємців, що мають право на неї, при спадкуванні за законом, незалежно від змісту заповіту. Для визначення розміру обов`язкової частки у спадщині важливим є визначення кола осіб, які б могли спадкувати за законом у разі відсутності заповіту, та визначення складу майна, з якого складається спадщина. Як роз`яснено у п.19 постанови пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, до яких слід також віднести спадкоємців, що відмовились від прийняття спадщини, не прийняли спадщину, усунені від права на спадкування або померли до відкриття спадщини, але в яких є спадкоємці за правом представлення.
Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
У постанові Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18) зроблено висновок про те, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). 
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 
У постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі № 219/1704/17 вказано, що за загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, покладається на позивача. 
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
З огляду на викладене, а також враховуючи ту обставину, що позивач є не єдиним спадкоємцем щодо спірного майна, після смерті спадкодавця, ним невірно визначений відповідач у справі, він просить визнати право власності на всю земельну ділянку площею 0,1235 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , (кадастровий номер 5121081400:02:002:2180), а не відповідну частку, і в разі задоволення заявлених позивачем позовних вимог будуть порушені права іншого спадкоємця, а тому суд приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 328, 1216-1218, 1220, 1223, 1233, 1236, 1241 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 175, 258-259, 263-265, 272, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 до Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - залишити без задоволення.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя           М.Л. Пасечник