ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 903/562/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Случ О. В. – головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К., 
за участю секретаря судового засідання – Амірханяна Р. К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області 
на рішення Господарського суду Волинської області від 14.07.2025 (суддя Дем`як В. М.) 
і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.11.2025 (головуючий суддя Олексюк Г. Є., судді Гудак А. В., Мельник О. В.) 
у справі № 903/562/25
за позовом заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної (військової) адміністрації
до 1) Дубечненської сільської ради Ковельського району Волинської області і 2) Головного управління Держгеокадастру у Волинській області,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – 1) Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» і 2) Філія «Поліський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»,
про визнання незаконним та скасування наказу, рішення та усунення перешкод у користуванні і розпорядженні землями лісогосподарського призначення,
(у судовому засіданні взяли участь: прокурор – Ковальчук О. І., представник відповідача 2 – Кушнікова К. М., представник третьої особи 1 – Шевчук Є. В.)
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Узагальнений зміст і підстави позовних вимог
1. Заступник керівника Волинської обласної прокуратури (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Волинської обласної державної (військової) адміністрації звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом до Дубечненської сільської ради Ковельського району Волинської області (далі – Дубечненська сільська рада), Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (далі – ГУ Держгеокадастру), у якому просив:
- визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель» від 29.10.2018 № 3-1093/15-18-СГ, яким затверджено матеріали інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у державній власності, в частині земельної ділянки з кадастровим номером 0725081300:07:000:9845, площею 16,3853 га. 
- визнати незаконним та скасувати пункт 13 додатку до наказу ГУ Держгеокадастру «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» від 21.12.2018 № 3-1357/15-18-СГ;
- визнати незаконним та скасувати рішення Дубечненської сільської ради «Про прийняття земельних ділянок з державної власності у комунальну власність Дубечненської сільської ради» від 07.03.2019 № 42/27 в частині прийняття у комунальну власність земельної ділянки з кадастровим номером 0725081300:07:000:9845, площею 16,3853 га;
- усунути перешкоди державі в особі Волинської обласної державної (військової) адміністрації у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування державної реєстрації цієї земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.
2. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Прокурор зазначив, що оспорювані розпорядчі акти ГУ Держгеокадастру та Дубечненської сільської ради прийняті з порушенням статей 6, 14, 19 Конституції України, статей 3, 15-2, 17, 20, 56, 57, 84, 122, 141, 142, 149 Земельного кодексу України (далі – ЗК України), статей 31, 33, 57 Лісового кодексу України (далі – ЛК України), оскільки землі лісогосподарського призначення не можуть передаватись у користування без їх вилучення у постійних користувачів. Тож такі розпорядчі акти підлягають визнанню незаконними та скасуванню, і державну реєстрацію спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, як земель сільськогосподарського призначення, також слід скасувати.
Узагальнений зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Господарського суду Волинської області від 14.07.2025 у справі №903/562/25 заявлений Прокурором позов задоволено, визнано незаконними та скасовано оспорювані розпорядчі акти, а також усунуто власнику перешкоди у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 0725081300:07:000:9845, площею 16,3853 га в Державному земельному кадастрі.
4. Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що станом на час прийняття ГУ Держгеокадастру оспорюваних наказів та ухвалення Дубечненською сільською радою спірного рішення відповідно до вимог статей 122, 149 ЗК України питання щодо вилучення земель лісогосподарського призначення та розпорядження ними належали до компетенції Кабінету Міністрів Україні та Волинської обласної державної адміністрації (з урахуванням того, що спірна земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту). Натомість всупереч цим нормам відповідною земельною ділянкою розпорядився орган Держгеокадастру та сільська рада. Тому їх накази та рішення, за якими спірна земельна ділянка була віднесена до земель сільськогосподарського призначення, підлягають визнанню незаконними та скасуванню в порядку, визначеному статтями 16, 21, 391, 393 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статтями 152, 155 ЗК України.
5. Водночас, оскільки спірна земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення та охоплена матеріалами лісовпорядкування, проте під час інвентаризації невірно віднесена до земель сільськогосподарського призначення, суд першої інстанції виснував, що подальша наявність відомостей щодо неї в Державному земельному кадастрі порушуватиме принципи об`єктивності, достовірності, повноти відомостей та унеможливить відновлення порушеного права держави, у власності якої вона повинна перебувати, у зв`язку з чим вимога Прокурора про скасування у Державному земельному кадастрі відомостей про реєстрацію цієї земельної ділянки є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
6. У задоволенні заявленого ГУ Держгеокадастру клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності місцевий господарський суд відмовив, позаяк за висновками суду правові підстави для їх застосування у цій справі відсутні.
7. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.11.2025 рішення Господарського суду Волинської області від 14.07.2025 залишено без змін.
8. Погодившись із вищенаведеними висновками суду першої інстанції, апеляційний господарський суд серед іншого також зазначив, що Прокурором обрано належний та ефективний спосіб захисту порушеного права держави та відхилив доводи скаржника про пред`явлення Прокурором позову в інтересах держави до держави.
9. Суд апеляційної інстанції констатував, що спірна земельна ділянка повністю охоплює лісовий масив та є саме ділянкою лісогосподарського призначення, оскільки упродовж тривалого часу (щонайменше з 2000) використовувалась для ведення лісового господарства.
10. У цьому контексті суд апеляційної інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка належить до лісових земель державної форми власності, що підтверджується сукупністю доказів, зокрема, інформацією ВО «Укрдержліспроект», відомостями Державного лісового кадастру, викопіювання з якого долученні з листами Філії «Поліський лісовий офіс», Проєктами організації та розвитку лісового господарства державного лісогосподарського підприємства від 2004, 2013, 2022 років, рішеннями Волинської обласної ради «Про передачу земель лісового фонду, які перебували у користуванні колишніх КСП» від 18.08.2000 № 13/2, Дубечненської сільської ради «Про припинення права користування земельною ділянкою» від 23.06.2000 № 12/2, яким припинено право користування землями лісового фонду площею 556,3 га, що перебували у користування КСП «Полісся», рішенням цієї ж ради «Про надання згоди на передачу лісів» від 23.06.2000 № 12/4, яким погоджено передачу лісів в постійне користування Старовижівському держлісгоспу для ведення лісового господарства. Із викопіювання Державного земельного кадастру вбачається, що у місці розташування спірної земельної ділянки знаходиться досить густий ліс, що також підтверджується актом обстеження, проведеним державним лісогосподарським підприємством із фотозйомкою.
11. З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд зауважив, що відповідно до статті 6 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» при розмежуванні земель державної та комунальної власності не можуть передаватися до земель комунальної власності землі лісового фонду за межами населених пунктів. Тож з дня набрання чинності цим законом (14.07.2004) усі землі лісового фонду за межами населених пунктів віднесено до земель державної форми власності, а за встановлених обставин цієї справи спірна земельна ділянка розташована за межами населених пунктів на території Дубечненської сільської ради, що не заперечується сторонами. 
12. Крім того, проаналізувавши зміст пунктів 3, 4, 7 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», суд апеляційної інстанції звернув увагу і на те, що земельні ділянки за межами населених пунктів, на яких не розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади або які не перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій, перебувають у державній власності.
Касаційна скарга 
13. ГУ Держгеокадастру звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.11.2025, рішення Господарського суду Волинської області від 14.07.2025 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи касаційної скарги
14. З урахуванням заяви про усунення недоліків касаційної скарги підставою касаційного оскарження ухвалених у цій справі судових рішень ГУ Держгеокадастру визначає пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України).
15. При цьому скаржник вказує на відсутність висновків Верховного Суду
- щодо застосування норм статей 123, 125, 126 ЗК України в подібних правовідносинах (у контексті того, з якого саме моменту державні лісогосподарські підприємства) є постійними користувачами лісової земельної ділянки, розташованої за межами населеного пункту, або ж набувають право постійного користування, чи з часу одержання державного акта (державної реєстрації права постійного користування), як це передбачено статтями 125, 126 ЗК України, чи з часу відображення земельної лісової ділянки на планово- картографічних матеріалах лісовпорядкування;
- щодо застосування норми пункту 5 Розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) в подібних правовідносинах (щодо правових підстав набуття державними лісогосподарськими підприємствами права постійного користування земельними лісовими ділянками; щодо дати виникнення в держави права власності на земельну лісову ділянку з огляду на відсутність державного акта, тобто до її формування та державної реєстрації права власності за державою; щодо встановлення факту, які землі слід розуміти раніше наданими в користування).
16. У поданій касаційній скарзі ГУ Держгеокадастру також посилається на численні постанови Верховного Суду, висновкам викладеним у яких, на думку скаржника, не відповідають висновки, наведені судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях. 
17. Зі змісту процитованих у касаційній скарзі висновків Верховного Суду, вбачається, що вони стосуються, зокрема, представництва Прокурором інтересів держави, способів захисту порушених прав власника земельної ділянки, можливості заявлення Прокурором позову до державного органу, тощо.
18. До того ж скаржник стверджує, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права при дослідженні доказів (зокрема, у питанні віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення) та ухвалили оскаржувані судові рішення без повного та всебічного з`ясування фактичних обставин справи, що мають значення для її правильно вирішення.
Позиція інших учасників справи 
19. У межах встановлено Верховним Судом строку Прокурор подав відзив на касаційну скаргу ГУ Держгеокадастру, у якому заперечив проти її задоволення та просив ухвалені у цій справі постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.11.2025 і рішення Господарського суду Волинської області від 14.07.2025 залишити без змін.
20. Свою позицію Прокурор з посиланням на судову практику Верховного Суду обґрунтовує, зокрема, тим, що законодавство надає пріоритет використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням (пункт «б» частини першої статті 164 ЗК України), а в матеріалах цієї справи наявні докази, що підтверджують розташування земельної ділянки з кадастровим номером 0725081300:07:000:9845, площею 16,3853 га у межах земель лісового фонду.
21. Водночас на спростування доводів скаржника про відсутність у Прокурора у даному випадку повноважень на представництво інтересів держави, про неналежність та неефективність обраного ним способу захисту, про заявлення у цій справі позову держави до держави, у поданому відзиві Прокурор наводить постанови суду касаційної інстанції, у яких за його твердженнями у справах з подібними правовідносинами вже вирішувались аналогічні питання, і їх вирішено протилежно від викладеної у касаційній скарзі позиції ГУ Держгеокадастру.
22.  У цьому контексті Прокурор у тому числі, але не виключно, посилається на постанови Верховного Суду від 21.01.2025 у справі № 904/6886/23, від 16.04.2025 у справі № 907/214/23, від 18.02.2025 у справі № 906/36/24, від 12.11.2024 у справі № 906/1290/23 та інші.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій 
23. Суди попередніх інстанцій з`ясували, що згідно з листом ГУ Держгеокадастру від 24.02.2025 № 10-3-0.31-661/2-25 земельна ділянка з кадастровим номером 0725081300:07:000:9845, площею 16,3853 га сформована на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Старовижівського району Волинської області з урахуванням Перспективного плану формування території Дубечненської об`єднаної територіальної громади, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23.09.2025 № 993-р.
24. Технічна документація виготовлялась на підставі наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру «Про проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності» від 15.03.2018 № 45 та зареєстрована у Державному земельному кадастрі 26.10.2018.
25. Із листа Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 08.05.2025 № 10-3-0.31-1795/2-25 вбачається, що інвентаризація земельної ділянки з кадастровим номером 0725081300:07:000:9845, площею 16,3853 га затверджена наказом ГУ Держгеокадастру «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель» від 29.10.2018 № 3-1093/15-18-СГ.
26. Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру від 24.02.2025 № 10-3-0.31-661/2-25 його наказом «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» від 21.12.2018 № 3-1357/15-18-СГ земельна ділянка з кадастровим номером 0725081300:07:000:9845, площею 16,3853 га передана Дубечненській сільській раді у комунальну власність.
27. З урахуванням цього наказу рішенням Дубечненської сільської ради «Про прийняття земельних ділянок з державної власності у комунальну власність Дубечненської сільської ради» від 07.03.2019 № 42/27 прийнято земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 546,8766 га у комунальну власність Дубечненської сільської ради, які розташовані (за межами населених пунктів) на території Дубечненської сільської ради Старовижівського району Волинської області.
28. За інформацією з Державного земельного кадастру відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 0725081300:07:000:9845, площею 16,3853 га 26.10.2018 внесені за категорією землі «землі сільськогосподарського призначення» на підставі вищевказаної технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель.
29. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером 0725081300:07:000:9845 не зареєстрована (відомості від 21.01.2025 № 408935421).
30. Також суди попередніх інстанцій встановили, що за інформацією Секретаріату Кабінету Міністрів України від 27.01.2025 № 2157/0/2-25 Кабінетом Міністрів України рішень про погодження зміни цільового призначення, вилучення із земель лісогосподарського призначення спірної земельної ділянки не приймалось.
31. З листів Філії «Поліський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі - Філія «Поліський лісовий офіс») від 17.02.2025 № 2356/34.6.1-2025 та від 10.04.2025 № 4954/34.6.3-2025 слідує, що спірна земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення, якими користувались Державне підприємство «Старовижівське лісове господарство» (далі – ДП «Старовижівське лісове господарство») та Старовижівський держлісгосп (на даний час Філія «Поліський лісовий офіс»).
32. При цьому Старовижівський держлісгосп створений наказом Міністерства лісового господарства України від 31.10.1991 № 133-р та наказом об`єднання «Волиньліс» від 24.12.1991 № 1741 згідно із пояснювальною запискою до Проєкту організації та розвитку лісового господарства.
33. В подальшому рішенням Волинської обласної ради «Про передачу земель лісового фонду, які перебували у користуванні колишніх КСП» від 18.08.2000 № 13/2 об`єднанню «Волиньліс» було передано 11915,7 га земель лісового фонду колишніх колгоспів Старовижівського району, в тому числі Дубечненської сільської ради - 556,3 га.
34. Зазначеному рішенню передували рішення Дубечненської сільської ради «Про припинення права користування земельною ділянкою» від 23.06.2000 № 12/2, яким припинено право користування землями лісового фонду площею 556,3 га, що перебували у користування КСП «Полісся» та рішення цієї ж ради «Про надання згоди на передачу лісів» від 23.06.2000 № 12/4, яким погоджено передачу лісів в постійне користування Старовижівському держлісгоспу для ведення лісового господарства.
35. У зв`язку із передачею цих земель ДП «Старовижівське лісове господарство» у 2005 році виготовлено Проєкт організації і розвитку лісового господарства ДП «Старовижівське лісове господарство» Волинського обласного управління лісового господарства.
36. Згідно Плану лісонасаджень Дубечнівського лісництва ДП «Старовижівське лісове господарство» від 2004 року, який є складовою частиною вищевказаного Проєкту, земельна ділянка з кадастровим номером 0725081300:07:000:9845 належить до земель лісогосподарського призначення та з користування державного підприємства не вилучалась, що підтверджується і листами Філії «Поліський лісовий офіс» від 17.02.2025 № 2356/34.6.1-2025 та від 10.04.2025 № 4954/34.6.3-2025.
37. За результатами базового лісовпорядкування, проведеного Українською лісовпорядною експедицією Українським державним проєктним лісовпорядним виробничим об`єднанням комплексною експедицією у 2003 році, було схвалено цей Проєкт. Матеріали лісовпорядкування ДП «Старовижівське лісове господарство» затверджено протоколом технічної наради від 30.12.2003 за підсумками розширеного безперервного лісовпорядкування в лісових підприємствах об`єднання «Волиньліс».
38. З листа Філії «Поліський лісовий офіс» від 30.04.2025 №5541/34.6.3-2025 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 0725081300:07:000:9845, площею 16,3853 га накладається на межі виділу 14.1, 14.2, 31 кварталу 45 Дубечнівського лісництва ДП «Старовижівське лісове господарство», за категорією захисності захисні ліси, однорічні лісові культури, головна порода сосна звичайна.
39. Наведена інформація також підтверджена сертифікованим інженером землевпорядником Бучко Н. М., а саме складеною схемою, що відображає інформацію про розташування спірної земельної ділянки у межах матеріалів лісовпорядкування 2004 року, зокрема, листом Філії «Поліський лісовий офіс» від 26.05.2025 № 6221/34.6.3-2025.
40. Українським лісовпорядним проєктним виробничим об`єднанням ВО «Укрдержліспроект» у 2013 році проведено базове лісовпорядкування ДП «Старовижівське лісове господарство», на підставі якого відповідна земельна ділянка входила у межі земель, що охоплювались Проєктом організації розвитку лісового господарства ДП «Старовижівське лісове господарство» та планово-картографічними матеріалами (планшетами), складеними на підставі матеріалів попереднього базового лісовпорядкування 2004 року.
41. Згідно із затвердженими наказом Північно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 31.03.2025 № 36 матеріалами базового лісовпорядкування 2022 року по Ковельському надлісництві Філії «Поліський лісовий офіс» спірна земельна ділянка також розташована у межах земель, на яких державне підприємство веде лісове господарство.
42. Тож спірна земельна ділянка належала до земель лісогосподарського призначення згідно матеріалів лісовпорядкування 2004, 2013 років та чинних на даний час матеріалів 2022 року.
43. Інформація про накладення земельної ділянки з кадастровим номером 0725081300:07:000:9845 на земельні ділянки державного лісового фонду ДП «Старовижівське лісове господарство» підтверджується листом ВО «Укрдержліспроект» від 03.02.2025 № 02/156-25, з додатків до якого вбачається її розташування у межах земель лісогосподарського призначення згідно матеріалів лісовпорядкування 2012 року, зокрема кварталу 45, виділів 35-37 Дубечненського лісництва ДП «Старовижівське лісове господарство».
44. До того ж факт розташування спірної земельної ділянки у межах земель, якими державне лісогосподарське підприємство користується на підставі матеріалів лісовпорядкування підтверджується і викопіюванням з Геоінформаційної системи управління лісовими ресурсами України (геопорталу «Ліси України» gis.lisproekt.gov.ua) та викопіюванням з Державного земельного кадастру із застосуванням шару «Ліси».
45. Прокурор стверджує, що дії відповідачів спрямовані на вилучення частини земельної ділянки лісового фонду, зміну її цільового призначення на землі сільськогосподарського призначення та віднесення відповідної земельної ділянки до комунальної власності суперечать приписам чинного законодавства щодо порядку вилучення та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення.
46. Тож за таких обставин Прокурор звернувся до суду з позовом про скасування незаконних розпорядчих актів щодо спірної земельної ділянки та усунення перешкоди її власнику (державі в особі уповноваженого органу) у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 0725081300:07:000:9845, площею 16,3853 га.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів скаржника і висновків судів попередніх інстанцій
47. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
48. Дослідивши в межах вимог касаційної скарги наведені в ній доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (пункт 14 цієї постанови), та перевіривши з огляду на встановлені фактичні обставини справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга ГУ Держгеокадастру не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
49. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
50. Зміст зазначеної процесуальної норми свідчить про те, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
51. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник повинен обґрунтувати, в чому саме полягає неправильне застосування норми матеріального права чи порушення норми процесуального права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду (у чому саме полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідних норм права та як саме ці норми права судами були застосовано неправильно). При цьому формування правового висновку не може ставитись у пряму залежність від обставин конкретної справи та зібраних у ній доказів і здійснюватися поза визначеними ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.
52. Натомість суть доводів ГУ Держгеокадастру, якими обґрунтовано визначену ним підставу касаційного оскарження, фактично зводиться не до питання щодо формулювання судом касаційної інстанції висновку про застосування певної норми права, а полягає у поставленні перед Верховним Судом питань, які перебувають у прямій залежності від встановлених обставин конкретної судової справи (щодо моменту набуття державними лісогосподарськими підприємствами земельної ділянки у постійне користування, щодо дати виникнення у держави права власності на земельну ділянку лісового фонду, щодо встановлення факту, які землі слід розуміти раніше наданими в користування). 
53. Зазначені питання не стосуються правозастосування, а відповіді на них залежать від встановлених фактичних обставин конкретної судової справи та можуть бути різними, якщо відповідні обставини не є однаковими. 
54. Крім того, задля відповіді на поставлені скаржником питання Верховному Суду слід вдатися до переоцінки доказів та вже встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, що переглядається. 
55. Однак, наведене виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, прямо суперечить викладеному у пункті 51 цієї постанови та не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження, передбаченої пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України.
56. У цій справі на підставі дослідження усіх наявних у її матеріалах доказів у їх сукупності (пункти 10, 30 – 44 цієї постанови) суди передніх інстанцій встановили, що спірна земельна ділянка належить до земель лісового фонду державної форми власності.
57. Натомість згідно із частиною другою статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
58. Верховний Суд є судом права, а не факту, тому діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 300 ГПК України, він не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку (постанови Верховного Суду від 03.02.2020 у справі № 912/3192/18, від 12.11.2019 у справі № 911/3848/15, від 02.07.2019 у справі № 916/1004/18 та інших.
59. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19).
60. Ураховуючи викладене, Верховний Суд не вбачає підстав для формулювання у справі, що переглядається, висновку, про який зазначає ГУ Держгеокадастру у касаційній скарзі (заяві про її уточнення), оскільки його висловлення залежність від обставин конкретної справи та зібраних у ній доказів і перебуває поза визначеними ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.
61.  Також Верховний Суд зауважує, що висновок щодо застосування пункту 5 Розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України, а саме стосовно того, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право, на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, неодноразово висловлювався судом касаційної інстанції.
62. Аргументи ж ГУ Держгеокадастру фактично стосуються переоцінки наявних у матеріалах справи № 903/562/25 доказів протилежно від здійсненої судами попередніх інстанцій, тобто на користь скаржника, а саме таким чином, що мало б наслідком не застосування вищенаведеної правової норми до врегулювання спірних правовідносин, які склались у цій справі.
63. Водночас, зокрема, суд апеляційної інстанції, ухвалюючи оскаржувану постанову, керувався не лише пунктом 5 Розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України, а виходив із системного аналізу (тлумачення) правових норм при врегулюванні спірних правовідносин (пункти 11, 12 цієї постанови). 
64. Скаржник належним чином з посиланням на відповідні пункти частини другої статті 287 ГПК України відповідні висновки апеляційного господарського суду щодо застосування зазначених правових норм у касаційній скарзі не спростовує, що також свідчить про відсутність підстав для формулювання у справі, що переглядається, окремого висновку саме про застосування пунктом 5 Розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України, про який зазначає скаржник.
65. З усього викладеного слідує, що наведена заявником касаційної скарги підстава касаційного оскарження, передбачена пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження за відсутності її належного обґрунтування. 
66. Положення ГПК України покладають обов`язок з визначення та доведення підстав касаційного оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій, саме на скаржника. Верховний Суд здійснює касаційний перегляд виключно в межах доводів та вимог касаційної скарги та не може доповнювати її, позаяк інакше це б було порушенням принципу диспозитивності та змагальності сторін у господарському судочинстві.
67. Інші доводи ГУ Держгеокадастру не охоплюються визначеною ним підставою касаційного оскарження, передбаченою пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України.
68. Проте оbiter dictum щодо цих доводів Верховний Суд вбачає за можливе зазначити таке.
69. Як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 та від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16). 
70. Посилаючись у тому числі і на вказане, заявник касаційної скарги зазначає, зокрема, про постанови Верховного Суду, у яких висновки щодо належних та ефективних способів захисти порушених прав, висловлено за інших фактичних обставин їх порушення (обставин того, у чому саме полягало відповідне порушення), наслідків, до яких ці порушення призвели, а в результаті і щодо інших способів їх усунення. Тож відповідні аргументи скаржника не заслуговують на увагу.
71. З аналогічних мотивів необґрунтованими є і доводи ГУ Держгеокадастру щодо представництва Прокурором інтересів держави. Висновки суду касаційної інстанції із зазначеного питання, на які посилається скаржник, викладено у справах із іншими встановленими обставинами стосовно наявності / відсутності держаного органу, уповноваженого здійснювати представництво інтересів держави у спірних правовідносинах, а також обставин звернення Прокурора до такого органу. 
72. Крім того, у цьому контексті слід зважати, що під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, Великої Палати Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17). Проте, перелічуючи постанови суду касаційної інстанції, у яких вирішувалося означене питання, скаржник на наведене уваги не звернув.
73. Не підтверджують визначену ГУ Держгеокадастру підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, і його посилання на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 28.02.2019 у справі № 817/1337/17, від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19, від 08.08.2023 у справі № 915/86/23 та від 11.04.2024 у справі № 545/1103/20. При цьому у справі № 817/1337/17 предметом оскарження були припис та постанова про накладення адміністративного стягнення Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області, прийняті за результатами проведення перевірки, якою встановлено суцільну санітарну рубку загальною площею 0,5 га, чим заподіяно шкоду земельним ресурсам. Натомість у справі № 545/1103/20 спір виник, щодо земельної ділянки, на яку на момент судового розгляду вже було зареєстровано право приватної власності. 
74. Підсумовуючи наведене, Верховний Суд ще раз констатує, що доводи ГУ Держгеокадастру, про які йдеться у пунктах 69-73 (як і його твердження про допущені судами попередніх інстанцій порушення при дослідження доказів та встановленні фактичних обставин цієї справи), не охоплюються визначеною ним підставою касаційного оскарження, передбаченою пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України. 
75. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до частини першої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не може вийти за межі доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та з огляду на те, що під час здійснення касаційного провадження у цій справі передбачених частиною четвертою названої статті випадків (тобто, порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 ГПК України або необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги) виявлено не було, встановлені процесуальним законодавством підстави для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень у цьому разі відсутні. 
76. Повноваженнями доповнювати касаційну скаргу, зокрема, не визначеними скаржником підставами касаційного оскарження, як вже зазначалось, Верховний Суд не наділений.
77. Тож з урахуванням всього наведеного доводи ГУ Держгеокадастру належним чином не обґрунтовують визначену ним підставу касаційного оскарження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень з цієї підстави.
78. Доводи поданого Прокурором відзиву на касаційну скаргу ураховуються Верховним Судом у тій мірі, що відповідає викладеному у цій постанові.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
79. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішенні судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
80. Згідно положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
81. З огляду на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, не знайшла свого підтвердження під час здійснення касаційного провадження, касаційна скарга ГУ Держгеокадастру не підлягає задоволенню, у зв`язку з чим постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.11.2025 і рішення Господарського суду Волинської області від 14.07.2025 слід залишити без змін.
Розподіл судових витрат
82. Оскільки Суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувані судові рішення, відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області залишити без задоволення.
2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.11.2025 та рішення Господарського суду Волинської області від 14.07.2025 у справі № 903/562/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя О. В. Случ
Судді Н. О. Волковицька
С. К. Могил