Головуючий суддя в суді І інстанції
ОСОБА_1 
Єдиний унікальний № 374/164/24 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року Ржищівський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ;
за участі:
секретаря - ОСОБА_2 ;
прокурора - ОСОБА_3 ;
обвинуваченого - ОСОБА_4 ;
захисника - ОСОБА_5 ;
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ржищів Київської області кримінальне провадження № 12024111230000624 від 25.03.2024 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась в м. Київ, громадянка України, освіта середня, не заміжня, працює адміністратором торгового залу 2 категорії в ТОВ "РУШ" ЄВА, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, 
ВСТАНОВИВ:
1. Формулювання обвинувачення, визнане обвинуваченим.
24 березня 2024 року, близько 15 годин 40 хвилин, водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Subaru Impreza» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог пункту 2.3 б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року (далі - Правила дорожнього руху), відповідно до яких «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», пункту 2.9 а) ПДР України, відповідно до якого «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння», перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись неподалік будівлі № 37 по вул. Шевченка в м. Ржищів в межах Обухівського району Київської області в напрямку від центру м. Ржищів до с. Півці, проявила злочинну самовпевненість, не була уважна під час керування транспортним засобом, не стежила за дорожньою обстановкою та відповідно не реагувала на її зміну, внаслідок чого своїми діями створила загрозу безпеці дорожнього руху та в порушення вимог пункту 12.1 ПДР України, відповідно до якого «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», не врахувала дорожню обстановку, не обрала безпечну швидкість руху керованого нею транспортного засобу, не впоралась із керуванням автомобіля, що призвело до виїзду за межі проїзної частини дороги, а саме на ліве узбіччя по напрямку її руху та наїзду на перешкоду у вигляді стовбуру дерева та паркану. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля марки «Subaru Impreza» реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому тіла правої плечової кістки, що за ступенем тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу. Грубе порушення водієм ОСОБА_4 вимог пунктів 2.3 б), 2.9 а) та 12.1 Правил дорожнього руху України перебуває у причинно - наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, яке слід кваліфікувати як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.
2. Процедура.
Показання свідків та потерпілих
Потерпіла ОСОБА_6 під час допиту в судовому засіданні зазначила, що взагалі потерпілою від злочину себе не вважає, обвинувачена повністю відшкодувала їй завдану шкоду (витрати на лікування), претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої вона не має, просила не застосовувати до обвинуваченої суворе покарання.
Правова позиція сторони обвинувачення.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримував державне обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286-1 КК України та вказував, що її вина у вчиненні злочину підтверджується матеріалами кримінального провадження. Просив призначити покарання у виді позбавлення волі на строк один рік та позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки.
Стосовно речових доказів прокурор просив: 
- автомобіль марки «Subaru Impreza» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на майданчику зберігання транспортних засобів за адресою: Київська область, Фастівський район, с. Борисів, провулок Боженка, 23, повернути власнику ОСОБА_7 .
Процесуальні витрати по справі за проведення судових експертиз у розмірі 3786 грн 40 коп. (висновок експерта № СЕ-19/111-24/19136-ІТ від 01.04.2024) та у розмірі 2650 грн 48 коп. (висновок експерта № СЕ-19/111-24/19410-ІТ від 28.03.2024), прокурор просив стягнути з обвинуваченого на користь держави в повному обсязі.
Правова позиція сторони захисту.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 повністю та беззастережно визнала себе винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, а також наголосила на щирому каятті, усвідомленні протиправності свого діяння, бажання у подальшому не допускатися аналогічних порушень, а також відшкодуванні ОСОБА_6 всіх витрат на лікування.
Захисник ОСОБА_5 вказав, що обвинувачена ОСОБА_4 раніше не судима, до кримінальної відповідальності не притягувалася, має позитивну характеристику роботодавця, вказав на наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме:
- щире каяття;
- добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.
Захисник просив суд застосувати положення частини 3 статті 65 і статті 69 КК України та призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, а саме пробаційний нагляд на строк два роки та позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки.
Також захисник просив суд направити кошти, сплачені як штраф при виконанні попереднього вироку, на забезпечення Збройних сил України (це клопотання вирішити у нарадчій кімнаті).
Стосовно речових доказів захисник просив автомобіль марки «Subaru Impreza» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на майданчику зберігання транспортних засобів за адресою: Київська область, Фастівський район, с. Борисів, провулок Боженка, 23, повернути власнику ОСОБА_7 .
3. Оцінка суду.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, який згідно ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, під час досудового розслідування та судового розгляду повністю та беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину).
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст обставин кримінального правопорушення, а також розуміє наслідки розгляду кримінального провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
Суд бере до уваги матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, а саме: довідку КНП Кагарлицької міської ради «Кагарлицька багатопрофільна лікарня» № 195 від 01.05.2024, з якої встановлено, що ОСОБА_4 за психіатричною допомогою не зверталася, у психіатричному кабінеті не спостерігалася; довідку КНП Кагарлицької міської ради «Кагарлицька багатопрофільна лікарня» № 178 від 01.05.2024, з якої встановлено, що ОСОБА_4 за наркологічною допомогою не зверталася, у наркологічному кабінеті не спостерігалася; довідку № 86-25032024/32016 на вимогу про судимість, з якої встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судима; характеристику роботодавця ТОВ «РУШ» ЄВА на адміністратора торгового залу ОСОБА_4 , в якій остання охарактеризована як відповідальний, ініціативний та сумлінний працівник.
4. Призначення покарання.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України та усталеної судової практики, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали, тощо.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
Суд у порядку ч. 2 ст. 66 КК України визнає відсутність будь-яких претензій потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченої та прохання потерпілої про незастосування до обвинуваченої суворого покарання як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_4 . 
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає:
- щире каяття;
- добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди;
- відсутність будь-яких претензій потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченої;
- прохання потерпілої ОСОБА_6 про незастосування до обвинуваченої суворого покарання.
Відповідно до постанови ККС ВС від 23 січня 2024 року у справі № 283/2169/19 щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, вирішальним є встановлення факторів, які б свідчили про справжність, щирість визнання вини, шляхом відповідного ставлення до скоєного, що передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, і має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. 
Суд констатував щире каяття обвинуваченої ОСОБА_4 у формі щирості визнання вини, відповідного ставлення до скоєного, що передбачає належну критичну оцінку нею своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину. Також щире каяття обвинуваченої ОСОБА_4 окремо підтверджено відшкодуванням потерпілій ОСОБА_6 всіх витрат на лікування.
При призначенні покарання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченої ОСОБА_4 , яка раніше не судима, свою вину в інкримінованому кримінальному злочині визнала, за місцем проживання характеризується позитивно, відшкодувала завдані збитки потерпілій, будь-яких претензій потерпіла до неї не має. 
Вказані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину.
Відповідно до ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Цей принцип, зокрема, конкретизовано у положеннях Загальної частини Кодексу щодо системи покарань, звільнення від кримінальної відповідальності, звільнення від покарання та його відбування, у тому числі призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, тощо. Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Про це свідчить пункт 3 частини першої статті 65 Кодексу, відповідно до якого суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому міри покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, та з урахуванням п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", згідно з яким суди повинні призначати покарання менш суворе - особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, тощо, з метою перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів.
З огляду на викладене, взяті судом до уваги обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, і з урахуванням особи обвинуваченого та, виходячи із положень статей 50, 65 КК України, дають підстави дійти висновку щодо необхідності застосування положень ст. 69 КК України щодо призначення обвинуваченому покарання, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України, у виді пробаційного нагляду на строк чотири роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.
Щодо призначення додаткового покарання обвинуваченому, то зважаючи на те, що причиною вчинення цього злочину стало порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху, що спричинило потерпілому середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження, злочин вчинено в стані алкогольного сп`яніння, що підвищує його суспільну небезпеку, тому покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки сприятиме запобіганню вчиненню обвинуваченим нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.
Суд дійшов висновку, що обране покарання є справедливим і достатнім для виправлення, попередження вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень та відповідатиме меті покарання, а також принципам гуманності, справедливості й не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
5. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Рішення щодо речових доказів необхідно прийняти відповідно до ст. 100 КПК України.
Цивільний позов не заявлено.
У матеріалах справи (том 1, аркуш 145) міститься оригінал квитанції до платіжної інструкції № 45 від 14.02.2025 про сплату обвинуваченою процесуальних витрат у справі у сумі 6436,90 грн, а також оригінал квитанції до платіжної інструкції № 31 від 17.02.2025 про сплату обвинуваченою штрафу у сумі 25500 грн.
Таким чином, суд констатував стягнення 14 лютого 2025 року процесуальних витрат у справі з обвинуваченого.
При вирішенні клопотання захисника про направлення коштів, сплачені як штраф при виконанні попереднього вироку, на забезпечення Збройних сил України, суд зазначив таке.
Згідно з Порядком виконання уповноваженими органами з питань пробації судових рішень про призначення покарання у виді штрафу (затверджений Наказом Міністерства
юстиції України від 27.04.2018 № 1301/5) розпорядником коштів, сплачених по судових рішень про призначення покарання у виді штрафу, є уповноважений орган з питань пробації.
Таким чином, суд не є розпорядником коштів, сплачених по судових рішень про призначення покарання у виді штрафу, не уповноважений вирішувати питання щодо їх направлення на забезпечення Збройних сил України, а тому у задоволенні відповідного клопотання сторони захисту потрібно відмовити.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Запобіжний захід у відношенні обвинуваченої в ході досудового розслідування не обирався. Під час судового провадження клопотання від прокурора про застосування запобіжного заходу не надходило.
Керуючись статтями 314, 373, 374, 475 КПК України, 
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та на підставі статті 69 КК України призначити їй покарання у виді пробаційного нагляду на строк чотири роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.
Покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речові докази у справі: 
- автомобіль марки «Subaru Impreza» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на майданчику зберігання транспортних засобів за адресою: Київська область, Фастівський район, с. Борисів, провулок Боженка, 23, - повернути власнику ОСОБА_7 .
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 27 березня 2024 року, а саме на: автомобіль марки «Subaru Impreza» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Ржищівський міський суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1