ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/5453/24
Провадження № 22-ц/820/479/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
 
суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,  
секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариство «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2025 року в складі судді Заворотної О.Л.

Заслухавши доповідача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року позивач, звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказував, що 06 листопада 2020 року АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 уклали заяву-договір № 1030259-508 про надання кредиту, згідно умов якого позичальник просив надати кредит в сумі 263104,63 грн. строком на 48 місяців з процентами за користування кредитом 0,01 % річних та комісією за обслуговування кредиту 2,5 % щомісячно.
Відповідач зобов`язався повертати кредит щомісячно згідно графіка, що є невід`ємною частиною заяви-договору.
Кредитні кошти надано відповідачу у спосіб, зазначений в договорі, проте, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, кредитні кошти у встановлений строк не повернув. У відповідача утворилася заборгованість станом на 11.02.2024 року 291641,69 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту 179796,80 грн., заборгованості по процентах 111844,89 грн, яку АТ «Таскомбанк» просив стягнути з відповідача на його користь разом із понесеними судовими витратами.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за договором № 1030259-508 від 06.11.2020 року в розмірі 81157,85 грн. та судовий збір в сумі 1217,37 грн. В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі «Таскомбанк» просить скасувати рішення суду в частині відмови в стягненні заборгованості по комісії 111819,54 грн., заборгованості по тілу кредиту 98664,30 грн. та задовольнити позов повністю. На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував, що розрахунок заборгованості та виписка з клієнтських рахунків, є належним доказом у справі, що підтверджує отримання кредиту, користування ним. Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Суд не взяв до уваги презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), договір про надання споживчого кредиту підписаний сторонами без зауважень, та принципу обов`язковості договору (629 ЦК України), за змістом якої вказаний кредитний договір є обов`язковим для виконання. 

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Так, судом встановлено, що 06 листопада 2020 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 укладено заяву-договір № 1030259-508 про надання кредиту, згідно якого позичальник просив надати кредит в сумі 263104,63 грн. строком на 48 місяців з процентами за користування кредитом 0,01 % річних та комісією за обслуговування кредиту 2,5 % щомісячно.
Пунктом 1.4 розділу 1 договору передбачено оплату комісії за обслуговування кредиту.
Згідно з п. 3 заяви-договору відповідач погодився з тим, що зобов`язаний повертати кредит щомісячно згідно графіку платежів, що містяться в додатку до цієї заяви-договору, що є її невід`ємною частиною.
За пунктом 5 договору відповідач підтвердив, що ознайомлений у із змістом цієї заяви-договору з всіма додатками до нього та повністю з ними згодний, умови заяви-договору та договору є зрозумілими для нього, обов`язковими для виконання та заперечення щодо них відсутні.
Відповідачем підписано додаток № 1 до заяви-договору №1030259-508 про надання кредиту «Детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів», відповідно до якого передбачено щомісячно погашення тіла кредиту, процентів та комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Згідно виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 відповідач не дотримувався графіку платежів, внаслідок чого у останнього перед позивачем утворилася заборгованість, що згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № 1030259-508 від 06.11.2020 року складає 291641,69 грн., в т.ч. по тілу кредиту у розмірі 179796,80 грн., заборгованості по процентах у розмірі 111844, 89 грн.
10.10.2023 року позивачем направлено відповідачу повідомлення-вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату нарахованих процентів в т.ч. 179796,80 грн. основного боргу, 25,35 грн. строкової заборгованості за відсотками, 111819,54 грн. строкової комісії.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що банк не зазначив та не надав переліку послуг, що надаються в межах обслуговування кредиту і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, тому умова договору №1030259-508 щодо сплати комісії за обслуговування кредиту в розмірі 2,5% щомісячно є нікчемною відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». Тому позов в частині стягнення 111819 грн. комісії задоволенню не підлягає. ОСОБА_1 за період 06.11.2020 року по 10.02.2022 року сплатив на погашення комісії 98664,30 грн., які підлягають зарахуванню в погашення заборгованості за простроченими процентами та тілом кредиту (179796,80+25,35), тому підлягає стягненню 81157,85 грн. заборгованості за тілом кредиту (179796,80+25,35)-98664,30)) за договором № 1030259-508 від 06.11.2020 року. 
Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду є необґрунтованими. 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»).
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Відповідно до пункту 5 Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (затвердженні постановою Правління Національного банку України від 08.06.2017 року №49), банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Отже, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічний висновок викладений і в постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі №727/5461/23.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Суд першої інстанції правильно констатував, що в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачці та за які банком встановлена щомісячна комісія «за обслуговування кредиту». АТ «Таскомбанк» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовна вимога про стягнення 111819 грн. комісії необґрунтована та не підлягає задоволенню. Водночас суд обґрунтовано врахував зараховані позивачем 98664,30 грн. на погашення комісії та правомірно зарахував їх в погашення заборгованості за простроченими процентами та тілом кредиту.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» залишити без задоволення. 
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 20 лютого 2026 року.

Судді       Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк