ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

08 квітня 2026 року	Справа №160/28434/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сластьон А.О., суддів: Букіної Л.Є., Серьогіної О.В. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: 01.10.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, в якій позивач просить суд:
-визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо неналежного розгляду звернення позивача від 28.03.2025, зареєстрованого в секретаріаті КМ України від 03.04.2025 за №Т-6937/04-25/1;
-зобов`язати КМ України розглянути звернення від 28.03.2025, зареєстроване в секретаріаті КМ України від 03.04.2025 за №Т-6937/04-25/1 відповідно до Закону України "Про звернення громадян" та надати письмову відповідь;
-стягнути із відповідача, Кабінету Міністрів України, за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача відшкодування моральної шкоди завданої органом державної влади 28 000 ( двадцять вісім тисяч) гривень.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що він звернувся із письмовим зверненням до Кабінету Міністрів України, в якому просив підтвердити, що дійсною причиною невиплати йому надбавки за особливий характер праці та надбавки за особливі умови праці є відсутність фінансування зі сторони Кабінету Міністрів України. Проте, Кабінет Міністрів України, отримавши звернення позивача, переадресував його для розгляду до Міністерства охорони здоров`я України, про що повідомив позивача листом. Позивач не погоджується з такими діями відповідача, вказує на порушення відповідачем визначеної законодавством процедури розгляду звернення. Вважає нерозгляд Кабінетом Міністрів України звернення позивача протиправною бездіяльністю, у зв`язку із чим звернувся до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року задоволено заяву Кабінету Міністрів України про продовження строку на подачу відзиву та строку на подачу клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін у справі. 
31 грудня 2025 року від відповідача Кабінету Міністрів України надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти заявлених позовних вимог. Зокрема, відповідач вказав, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки розгляд звернення позивача здійснювався Міністерством охорони здоров`я. Так, Кабінетом Міністрів України отримано звернення ОСОБА_1 від 28.03.2025 щодо надбавки до заробітної плати. Оскільки позивач є водієм автотранспортних засобів виїзної бригади екстреної медичної допомоги Криворізької станції ЕМД Комунального підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Дніпропетровської обласної ради», то питання, викладені у зверненні ОСОБА_1 , відносяться до компетенції Міністерства охорони здоров`я України. Відтак, дії відповідача щодо пересилання звернення позивача за належністю відповідають положенням ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян». Відповідач наполягає на тому, що розгляд звернення позивача не належав до компетпенції Кабінету Міністрів України. Відтак, бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо розгляду звернення позивача відсутня. З цих підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
06 січня 2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він не погоджується з викладеними відповідачем у відзиві обставинами. Зазначає, що порушене у зверненні питання входить до компетенції та повноважень Кабінету Міністрів України. Відтак, саме Кабінет Міністрів України є належним відповідачем у справі, оскільки ним порушено право позивача на отримання відповіді за зверненням.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання Кабінету Міністрів України про вихід зі спрощеного позовного провадження та розгляд справи у порядку загального позовного провадження.
13 січня 2026 року Кабінетом Міністрів України подано заперечення на відповідь на відзив ОСОБА_1 , в якому відповідач повторно наголосив, що не є належним відповідачем у справі, що розглядається. Вказує, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
21 січня 2026 року ОСОБА_1 подано відповідь на заперечення відповідача, в якій позивач підтримав заявлені позовні вимоги до Кабінету Міністрів України.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , громадянин України, працює з 10.11.1995 на посаді водія 1-го класу автотрансопртних засобів виїзної бригади екстреної медичної допомоги Комунального підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Дніпропетровської обласної ради».
28 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Генерального директора Комунального підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф «Дніпропетровської обласної ради», структурний підрозділ «Криворізька станція екстреної медичної допомоги» із заявою, в якій просив повідомити про причини ненарахування та невиплати йому як водієві бригади екстреної медичної допомоги надбавки за особливий характер праці та за особливі умови праці.
Листом КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради» від 19.12.2024 №07/4631 позивачу надана відповідь про те, що розмір та порядок встановлення надбавок за особливий характер праці та особливі умови праці в державних і комунальних закладах охорони здоров`я визначаються Кабінетом Міністрів України. Адміністрація підприємства неодноразово зверталася до Міністерства охорони здоров?я України з проханням клопотати перед Кабінетом Міністрів України про розширення дії постанови Кабінету Міністрів України від 27 березня 2013 року №199, окрім медичних працівників, також на водіїв бригад екстреної медичної допомоги згідно із Законом № 421-1X від 20.12.2019. Попри це, Кабінет Міністрів України не визначив розмір та порядок встановлення надбавки за особливий характер праці та за особливі умови праці для водіїв бригад екстреної медичної допомоги.
28 березня 2025 року у зв`язку із отриманою від роботодавця відповіддю ОСОБА_1 було подано звернення до Кабінету Міністрів України, в якому він просив підтвердити обставини того, що дійсною причиною невиплати Комунальним підприємством обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Дніпропетровської обласної ради надбавок за особливий характер праці та особливі умови праці є відсутність фінансування з боку Кабінету Міністрів України.
03.04.2025 на адресу ОСОБА_1 надійшов лист від Секретаріату Кабінету Міністрів України з повідомленням про те, що його звернення від 28.03.2025 було надіслано Міністерству охорони здоров`я України від 03.04.2025 за № Т-6937/04-25/1 відповідно до частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян».
В травні 2025 року на адресу ОСОБА_1 надійшов лист від 19.05.2025 №10-18/Т-6104//7742-зв Міністерства охорони здоров`я України, в якому вказано, що організація оплати праці працівників після перетворення закладу охорони здоров`я у комунальне некомерційне підприємство належить до сфери договірного регулювання. Підприємства самостійно визначають умови і розміри оплати праці в колективному договорі із дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, угодами та нормативно-правовими актами органу, до сфери управління якого належить підприємство, а відповідальність за розподіл бюджету закладу охорони здоров`я та раціональне використання коштів покладено на керівника закладу. Міністерством охорони здоров`я України, серед іншого, підтверджено, що згідно з абзацом сьомим ч.4 ст. 11 Закону України «Про екстрену медичну допомогу» права, крім права на доплату за науковий ступінь, що передбачені в частині четвертій статті 11 Закону, поширюються також на водії бригад екстреної медичної допомоги.
У зв`язку із неотриманням відповіді від Кабінету Міністрів України на своє перше звернення 09 липня 2025 року позивачем ОСОБА_1 було подано повторне звернення до Кабінету Міністрів України, в якому він просив надати інформацію аналогічну тій, яка запитувалася у зверненні від 28 березня 2025 року.
Позивач у позовній заяві вказує, що станом на день звернення з даним позовом відповіді від Кабінету Міністрів України ані на первинне, ані на повторне звернення не надходило, у зв`язку з цим позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує таке.
Згідно зі статтею 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права звертатися до органів державної влади, вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовано Законом України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР.
Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про звернення громадян", громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Військовослужбовці, працівники органів внутрішніх справ і державної безпеки, а також особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України мають право подавати звернення, які не стосуються їх службової діяльності.
Суд звертає увагу, що реалізація права на звернення має наслідком виникнення кореспондуючого обов`язку органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів його розглянути і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Згідно із статтею 5 Закону України "Про звернення громадян", звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Звернення може бути усним чи письмовим. Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.
У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по-батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування кваліфікованого електронного підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.
Відповідно до статті 7 Закону України "Про звернення громадян", звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.
В силу вимог статті 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Згідно із статті 19 Закону України "Про звернення громадян", органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.
Відповідно до частини першої статті 20 Закону №393/96 звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Аналізуючи вказані норми права суд доходить висновку, що звернення, яке відповідає вимогам Закону №393/96, повинно бути прийнято, всебічно та повно розглянуто у встановлені законом строки, та за наявності для того підстав, суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого входить вирішення спірного питання, повинен вжити усіх передбачених законом заходів для поновлення порушеного права особи та усунення причин та умов, які сприяли порушенням. За загальним правилом звернення громадян підлягають розгляду тим суб`єктом, якому вони адресовані. Якщо вирішення порушеного у зверненні питання не належить до повноважень відповідного органу, він повинен переслати його за належністю і повідомити про це громадянина, який подав звернення, для чого встановлено п`ятиденний строк.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.12.2018 у справі №804/9185/15.
Відтак, звернення громадян повинен розглядати той орган, до компетенції якого належить вирішення порушених у цих зверненнях питань.
Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №800/580/17.
Повертаючись до обставин справи.
28 березня 2025 року ОСОБА_1 було подано звернення до Кабінету Міністрів України, в якому він просив підтвердити обставини того, що дійсною причиною невиплати Комунальним підприємством обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Дніпропетровської обласної ради надбавок за особливий характер праці та особливі умови праці водіям бригад ексретної медичної допомоги є відсутність фінансування з боку Кабінету Міністрів України.
Також, до зазначеного звернення позивачем долучено лист КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради» від 19.12.2024 №07/4631, в якому зазначено, що адміністрація підприємства неодноразово зверталася до Міністерства охорони здоров?я України з проханням клопотати перед Кабінетом Міністрів України про розширення дії постанови Кабінету Міністрів України від 27 березня 2013 року №199, окрім медичних працівників, також на водіїв бригад екстреної медичної допомоги згідно із Законом № 421-1X від 20.12.2019. Попри це, Кабінет Міністрів України не визначив розмір та порядок встановлення надбавки за особливий характер праці та за особливі умови праці для водіїв бригад екстреної медичної допомоги.
Кабінет Міністрів України переслав звернення позивача за належністю до Міністерства охорони здоров`я, вважаючи, що порушені у зверненні питання не входять до повноважень Кабінену Мінстрів України, з приводу чого суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст.11 Закону України «Про екстрену медичну допомогу» працівниками системи екстреної медичної допомоги відповідно до цього Закону є:
медичні працівники центрів екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, станцій екстреної (швидкої) медичної допомоги, бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, відділень екстреної (невідкладної) медичної допомоги, які безпосередньо надають екстрену медичну допомогу та/або забезпечують її надання згідно із цим Законом;
немедичні працівники центрів екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, станцій екстреної (швидкої) медичної допомоги, бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, відділень екстреної (невідкладної) медичної допомоги, які здійснюють організаційно-технологічне забезпечення надання екстреної медичної допомоги медичними працівниками системи екстреної медичної допомоги.
Згідно з ч. 4. ст.11 Закону України «Про екстрену медичну допомогу» медичні працівники системи екстреної медичної допомоги мають право на:
підвищені посадові оклади, надбавки за особливий характер праці, за особливі умови праці, доплати за науковий ступінь, за почесні звання, а також за вислугу років залежно від стажу роботи в державних і комунальних закладах охорони здоров`я, інші надбавки і доплати, премії і винагороди, розмір та порядок встановлення яких для державних і комунальних закладів охорони здоров`я визначаються Кабінетом Міністрів України;
матеріальну допомогу для оздоровлення під час надання щорічної відпустки у розмірі одного посадового окладу та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі одного посадового окладу, які встановлюються для державних і комунальних закладів охорони здоров`я у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України;
соціальні пільги та гарантії, передбачені законодавством про аварійно-рятувальні служби, у випадках, встановлених Кабінетом Міністрів України;
страхування, яке обов`язково забезпечується у порядку, визначеному законом;
безоплатне забезпечення робочим одягом єдиного зразка у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.
Передбачені в цій частині права, крім права на доплату за науковий ступінь, поширюються також на водіїв бригад екстреної медичної допомоги (абзац сьомий ч. 4 ст.11 Закону України «Про екстрену медичну допомогу»).
Попри визначене в абз. сьомому ч. 4 ст. 11 Закону України «Про екстрену медичну допомогу» право водіїв бригад екстреної медичної допомоги на отримання надбавки за особливий характер праці та надбавки за особливі умови праці, Кабінетом Міністрів України в постанові від 27 березня 2013 року №199 «Деякі питання оплати праці медичних працівників системи екстреної медичної допомоги» виплата зазначених надбавок передбачена виключно для медичних працівників, що і стало підставою для звернення позивача до Кабінету Міністрів України.
Відповідно до ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України, серед іншого,
2) вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина;
3) забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування;
Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання (ст. 117 Конституції України).
Згідно зі ст. 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» основні повноваження Кабінету Міністрів України 1) у сфері економіки, фінансів, трудових відносин, зайнятості населення, трудової міграції, оплати та охорони праці, серед іншого: 
забезпечення здійснення державної політики у сферах трудових відносин, зайнятості населення, трудової міграції, оплати та охорони праці, розроблення та виконання відповідних державних програм, вирішення питання професійної орієнтації, підготовки та перепідготовки кадрів, регулювання міграційних процесів, забезпечення виконання положень Генеральної угоди у межах взятих на себе зобов`язань;
2) у сферах соціальної політики, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій: забезпечення проведення державної соціальної політики, вжиття заходів щодо підвищення реальних доходів населення та забезпечення соціального захисту громадян.
Судом встановлено, що поставлені позивачем у зверненні питання, з урахуванням наданої до звернення відповіді роботодавця ОСОБА_1 , свідчать про те, що звернення позивача з підстав невиплати йому як водію бригади екстреної медичної допомоги надбавки за особливий характер праці та надбавки за особливі умови праці належить до компетенції Кабінету Міністрів України, оскільки саме відповідачем на підставі постанови від 27 березня 2013 року №199 обмежено коло працівників системи екстреної медичної допомоги, які мають право на отримання надбавок за особливий характер праці та за особливі умови праці.
З огляду на встановлені у ході розгляду справи обставини Кабінет Міністрів України не мав підстав для пересилання звернення позивача за належністю до Міністерства охорони здоров`я України.
Відтак, в ході розгляду справи знайшли підтвердження обставини допущення відповідачем протиправної бездіяльності, яка виразилася у нерозгляді звернення позивача та ненадання відповіді за наслідком його розгляду, що є порушенням ст. 15 Закону України «Про адміністративну процедуру».
З цих підстав суд задовольняє позовні вимоги позивача в цій частині.
Також, порушені права позивача підлягають захисту шляхом зобов`язання відповідача розглянути звернення від 28.03.2025, зареєстроване в секретаріаті Кабінету Міністрів України від 03.04.2025 за №Т-6937/04-25/1, відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та надати письмову відповідь ОСОБА_1 .
Щодо заявлених позовних вимог про стягнення моральної шкоди.
Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Приписами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
в інших випадках, встановлених законом.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.
Зокрема, Верховний Суд дійшов висновку, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).
Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).
У розвиток цих положень, у постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (п. 51).
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 53).
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 07.03.2023 у справі №280/1530/20 у подібних правовідносинах, зазначено, що поняття «моральна шкода» є оціночним, комплексним і таким, що потребує дослідження в кожному окремому випадку згідно із загальними підходами до відшкодування моральної шкоди, що відповідатиме правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 року в справі №750/6330/17.
У позовній заяві позивачем не надано обґрунтувань щодо того, яким саме чином ненадання відповіді на його звернення зумовило завдання йому моральної шкоди.
При цьому, під час розгляду справи, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів, які підтверджують характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо).
Крім того, позивачем не надано достатніх обґрунтувань щодо визначення розміру суми відшкодування моральної шкоди та не наведено відповідних доказів на його підтвердження, що на думку суду, свідчить про безпідставність заявленої позивачем вимоги щодо стягнення моральної шкоди.
Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Позивачем при звернення до суду сплачено судовий зщбір у розмірі 2422,40 грн., як за вимогу майнового та немайнового характеру.
З оглядя на відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Кабінету Міністрів України підлягає судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Керуючись статтями 8, 9, 72, 77, 132, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Кабінету Міністрів України (Ідентифікаційний код: 00031101, місцезнаходження: 01008, м. Київ, вул. м. Грушевського, 12/2) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо нерозгляду звернення ОСОБА_1 від 28.03.2025, зареєстрованого в секретаріаті Кабінету Міністрів України від 03.04.2025 за №Т-6937/04-25/1.
Зобов`язати Кабінет Міністрів України розглянути звернення ОСОБА_1 від 28.03.2025, зареєстроване в секретаріаті Кабінету Міністрів України від 03.04.2025 за №Т-6937/04-25/1 та надати письмову відповідь відповідно до Закону України «Про звернення громадян».
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кабінету Міністрів України (Ідентифікаційний код: 00031101, місцезнаходження: 01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2) судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуючий суддя А.О. Сластьон

Судді: Л.Є. Букіна

О.В. Серьогіна