ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 379/819/23
провадження № 61-18371св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., 
Фаловської І. М.,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року у складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Сушко Л. П., Музичко С. Г., у справі за скаргою ОСОБА_1 надії та рішення державного виконавця Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересовані особи:  ОСОБА_2 , 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог скарги
У червні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересовані особи:     ОСОБА_2 . 
Скарга мотивована тим, що Таращанським районним судом Київської області 28 травня 2021 року видано виконавчий лист № 379/143/21 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на дитину - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 19 лютого 2021 року до 21 грудня 2025 року.
03 серпня 2021 року старшим державним виконавцем Таращанського районного відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 66341918 з примусового виконання виконавчого листа від 28 травня 2021 року № 379/143/21, виданого Таращанським районним судом Київської області.
Під час примусового виконання вказаного виконавчого листа державним виконавцем здійснено запити до Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України, з метою встановлення джерел доходу боржника, до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів.
Згідно з довідкою центру надання адміністративних послуг Таращанської міської ради Київської області від 02 листопада 2021 року ОСОБА_2 знята з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 з 14 травня 2021 року, у зв`язку із вибуттям до нового місця проживання, а саме квартири АДРЕСА_2 .
Відповідно до довідки у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 
(далі - ФОП ОСОБА_3 ) від 15 квітня 2022 року ОСОБА_2 працює 
з 20 жовтня 2020 року у ФОП ОСОБА_3 в м. Києві оператором з обробки інформації та програмного забезпечення. Дохід ОСОБА_2 за період 
з 01 січня 2021 року по жовтень 2021 року та за грудень 2021 року 
не отримувала, а у листопаді 2021 отримала дохід у розмірі 5 044,08 грн.
Наказом ФОП ОСОБА_3 від 26 листопада 2021 року № 6/в/БЗ 
ОСОБА_2 надано відпустку без збереження заробітної плати на період оголошення карантину з 29 листопада 2021 року до повного його припинення.
10 квітня 2023 року державним виконавцем складений розрахунок заборгованості за період з 19 лютого 2021 року по 01 квітня 2023 року, а саме: за 2021 рік, оскільки боржник працевлаштована, тому нараховано аліменти від її доходу, відповідно 1/4 частина, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для працездатної особи; за 2022 рік, оскільки боржник з 01 грудня 2021 року по 19 грудня 2022 року працевлаштована але заробітна плата складає 0 грн, тому аліменти нараховувались по 50 % прожиткового мінімуму для працездатної особи, з 20 грудня 2022 року нарахування аліментів здійснювалось згідно з середньою заробітною платою по Білоцерківському району; за 2023 рік оскільки боржник надала наказ про звільнення з 20 грудня 2022 року аліменти нараховуються відповідно до середньомісячної заробітної плати по Білоцерківському району. Розмір заборгованості зі сплати аліментів станом 
на 01 квітня 2023 року - 3 186 грн.
24 квітня 2023 року представник ОСОБА_1 звернувся до Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
(м. Київ) з клопотанням про здійснення перерахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_2 за період з 19 лютого 2021 року по 01 квітня 
2023 року виходячи із середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості, а саме по м. Києву, згідно з місцем реєстрації та проживання боржника.
11 травня 2023 року державним виконавцем було відмовлено представнику ОСОБА_1 у перерахунку заборгованості та зазначено, що перерахунок заборгованості по м. Києву неможливий, оскільки виконавче провадження знаходиться на примусовому виконанні у Таращанському відділі державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Заявник вважав такі дії державного виконавця незаконними, оскільки нарахування заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню здійснено з порушенням закону. У спірний період боржник перебувала та була працевлаштована у м. Києві, тому державним виконавцем помилково здійснювався розрахунок заборгованості виходячи із середнього заробітку Білоцерківського району Київської області. 
З урахуванням викладеного   ОСОБА_1 просив суд скасувати рішення Таращанського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського району Київської області та зобов`язати державного виконавця по виконавчому провадженню здійснити перерахунок заборгованості по аліментам за період з 19 лютого 2021 року по 01 квітня 2023 року, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості - м. Київ згідно місця реєстрації та проживання боржника.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 27 червня 
2023 року у складі судді Разгуляєвої О.В. скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Скасовано рішення державного виконавця Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 11 травня 
2023 року № 92-12/24.7-43 щодо відмови у здійсненні перерахунку заборгованості зі сплати аліментів.
Зобов`язано державного виконавця Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 за період 
з 19 лютого 2021 року до 01 квітня 2023 року виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості - м. Київ.
Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у виконавчому провадженні відсутня інформація про дату одержання стягувачем відмови у здійсненні перерахунку аліментів від 11 травня 2023 року та розрахунків 
від 10 квітня 2023 року, 09 червня 2023 року. У суді першої інстанції представник стягувача зазначив, що рішення про відмову у здійсненні перерахунку аліментів отримав лише 29 травня 2023 року на електронну пошту, про що свідчить відповідна роздруківка у справі. Оскільки інші докази у справі відсутні, то суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заявником не було пропущено строк на звернення зі скаргою до суду.
За місцем роботи боржника звіт про здійснені відрахування та виплати роботодавцем державному виконавцю наданий не був. Інші документи, що відображають отримання боржником доходу, державному виконавцю не надані.
Суд першої інстанції вказав, що нарахування аліментів за період з 19 лютого 2021 року по 01 квітня 2023 року мало здійснюватися державним виконавцем виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, тобто м. Києва, оскільки боржник з 20 жовтня 2020 року працює у м. Києві, 
а з 14 травня 2021 року зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 
у м. Києві.
Постановою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року апеляційну скаргу державного виконавця Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції задоволено. Ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 27 червня 2023 року скасовано, у задоволенні скарги  ОСОБА_1 відмовлено.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 подав виконавчий лист за місцем проживання боржника до Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, тому нарахування здійснювалось по даній місцевості - Білоцерківському району Київської області.
ОСОБА_1 вважав, що державним виконавцем допущено порушення його прав шляхом здійснення 09 червня 2023 року перерахунку заборгованості по сплаті аліментів після звільнення ОСОБА_2 на підставі статистичних відомостей щодо середньої заробітної плати по Білоцерківському району Київської області, хоча боржник з 14 травня 2021 року була зареєстрована 
у м. Києві і розрахунок мав здійснюватися, на думку заявника, виходячи із середньої заробітної плати по відповідній місцевості - м. Києву.
Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку про те, що у відповіді на клопотання заявника про здійснення перерахунку державний виконавець зазначив, що згідно з абзацом третім частини першої розділу 5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, за заявою стягувача виконавче провадження може бути передано до відповідного відділу державної виконавчої служби м. Києва, лише у такому випадку нарахування заборгованості зі сплати аліментів буде проводитись по відповідній 
місцевості - м. Києву.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У грудні 2023 року   ОСОБА_1  звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду 
від 28 листопада 2023 року, просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду й залишити у силі ухвалу суду першої інстанції. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2024 рокувідкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року, витребувано справу із суду першої інстанції.
У квітні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що державним виконавцем здійснено перерахунок заборгованості по сплаті аліментів у період після звільнення боржника на підставі статистичних відомостей щодо середньої заробітної плати по Білоцерківському району Київської області. Разом з тим боржник з травня 2021 року зареєстрована та проживає у м. Києві, внаслідок чого вищевказані дії державного виконавця є протиправними.
Державний виконавець зобов'язаний у разі відсутності у боржника фактичного заробітку (доходу) здійснювати нарахування заборгованості зі сплати аліментів виходячи із середньої заробітної плати працівника, при цьому за заявою одержувача аліментів державний виконавець наділений правом та повноваженнями здійснити перерахунок доходу платника аліментів отриманого по всій території України. 
Заявник вказав про те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо нарахування аліментів виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, тобто за місцем роботи та проживання боржника. 
Позиція інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Судом установлено, що Таращанським районним судом Київської області 
28 травня 2021 року видано виконавчий лист № 379/143/21 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на дитину - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 19 лютого 2021 року до 21 грудня 2025 року.
03 серпня 2021 року старшим державним виконавцем Таращанського районного відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 66341918 з примусового виконання виконавчого листа від 28 травня 2021 року № 379/143/21 виданого Таращанським районним судом Київської області.
Під час примусового виконання вказаного виконавчого листа державним виконавцем здійснено запити до Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України, з метою встановлення джерел доходу боржника, до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів.
Згідно довідки центру надання адміністративних послуг Таращанської міської ради від 02 листопада 2021 року ОСОБА_2 знята з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 
з 14 травня 2021 року, у зв`язку із вибуттям до нового місця проживання, а саме 
квартири АДРЕСА_2 .
Відповідно до довідки ФОП ОСОБА_3 від 15 квітня 2022 року 
ОСОБА_2 працює з 20 жовтня 2020 року у ФОП ОСОБА_3 у м. Києві оператором з обробки інформації та програмного забезпечення. Дохід ОСОБА_2 за період з 01 січня 2021 року по жовтень 2021 року 
та за грудень 2021 року не отримувала, а у листопаді 2021 року отримала дохід у розмірі 5 044,08 грн.
Наказом ФОП ОСОБА_3 від 26 листопада 2021 року № 6/в/БЗ 
ОСОБА_2 надано відпустку без збереження заробітної плати на період оголошення карантину з 29 листопада 2021 року до повного його припинення.
10 квітня 2023 року державним виконавцем складений розрахунок заборгованості за період з 19 лютого 2021 року по 01 квітня 2023 року, а саме: за 2021 рік, оскільки боржник працевлаштована, тому нараховано аліменти від її доходу, відповідно 1/4 частина, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для працездатної особи; за 2022 рік, оскільки боржник з 01 грудня 2021 року по 19 грудня 2022 року працевлаштована але заробітна плата складає 0 грн, тому аліменти нараховувались по 50 % прожиткового мінімуму для працездатної особи, з 20 грудня 2022 року нарахування аліментів здійснювалось згідно з середньою заробітною платою по Білоцерківському району; за 2023 рік, оскільки боржник надала наказ про звільнення з 20 грудня 2022 року аліменти нараховуються відповідно до середньомісячної заробітної плати по Білоцерківському району. Розмір заборгованості зі сплати аліментів станом 
на 01 квітня 2023 року - 3 186 грн.
24 квітня 2023 року представник ОСОБА_1 звернувся до Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
(м. Київ) з клопотанням про здійснення перерахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_2 за період з 19 лютого 2021 року по 01 квітня 
2023 року виходячи із середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості, а саме по м. Києву, відповідно до місця реєстрації та проживання боржника.
11 травня 2023 року державним виконавцем було відмовлено представнику ОСОБА_1 у перерахунку заборгованості та зазначено, що перерахунок заборгованості по м. Києву неможливий, оскільки виконавче провадження знаходиться на примусовому виконанні у Таращанському відділі державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах від 09 червня 2023 року, здійсненим державним виконавцем Смоліним Д. С., розмір заборгованості по аліментам ОСОБА_2 станом на 01 червня 2023 року склав 3 186 грн. 
За 2021 рік боржник була працевлаштована, тому нараховано аліменти 
від 1/4 частини її доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для працездатної особи; за 2022 рік, оскільки боржник з 01 грудня 2021 року 
по 19 грудня 2022 року працевлаштована, але заробітна плата складає 0 грн, аліменти нараховувались по 50 % прожиткового мінімуму для працездатної особи, з 20 грудня 2022 року нарахування аліментів здійснювалось відповідно до середньої заробітної плати по Білоцерківському району Київської області; 
за 2023 рік, оскільки боржник надала наказ на звільнення з 20 грудня 
2022 року аліменти нараховувалися по середньомісячній заробітній платі по Білоцерківському району Київської області.
У статті 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до частин другої та третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України (частини перша і третя статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Згідно з пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 
2012 року № 512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. 
Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 759/1727/16 зазначив, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Поняття «середня заробітна плата для даної місцевості» є макроекономічним показником, який, як і інші макроекономічні показники, збирається та складається Державною службою статистики України і використовується, у тому числі, під час проведення грошово-кредитної політики та аналізу фінансової стабільності.
Отже, частиною другою статті 195 СК України чітко встановлено порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, що здійснюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року 
у справа № 296/6029/22.
У частині першій статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що знаходяться на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.
Відкриття виконавчого провадження з порушенням правил місця виконання рішення має наслідком порушення прав сторін, оскільки призводить до штучного збільшення витрат виконавчого провадження внаслідок віддаленості місцезнаходження органу чи особи, які здійснюють примусове виконання судового рішення, й безпосереднього місця вчинення виконавчих дій, що визначається місцем проживання, перебування боржника або місцезнаходженням його майна. Також виконання судового рішення не за місцезнаходженням майна боржника або його місця проживання ускладнює процес виконання та може призвести до порушення строків виконання судового рішення.
Аналогічні висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 
2020 року у справі № 824/103/2020, від 18 травня 2023 року у справі 
№ 824/97/22, від 27 липня 2023 року у справі № 824/17/23, від 18 вересня 
2025 року у справі № 824/20/25. 
У постановах від 11 січня 2024 року у справі № 640/35340/21, від 12 березня 2025 року у справі № 1627/52/12 Верховний Суд вказав, що прийняття державним виконавцем виконавчих документів до виконання здійснюється за територіальним принципом, суть якого полягає у тому, що державний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться на території, на яку поширюються його функції.
Верховний Суд у постановах від 21 травня 2021 року у справі № 905/64/15, 
від 12 липня 2021 року у справі № 905/2419/18, від 03 липня 2024 року 
у справі № 638/16545/20, від 24 жовтня 2024 року у справі № 824/131/23 дійшов висновку про те, що зі змісту частин першої, другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» вбачається, що приватний виконавець має право прийняти до виконання подані йому виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання у разі, якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи або місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташоване у межах виконавчого округу, в якому приватний виконавець здійснює свою діяльність та, відповідно, на яку поширюється компетенція цього приватного виконавця.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що заявник подав виконавчий лист за місцем проживання боржника, тобто до Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, унаслідок чого державним виконавцем відповідно до положень статті 195 СК України здійснювалось нарахування аліментів виходячи із середньої заробітної плати працівника по даній місцевості - Білоцерківському району Київської області.
Таким чином, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що державним виконавцем при вчиненні виконавчих дій не було допущено порушень положень Закону України «Про виконавче провадження». 
Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що боржник з травня 2021 року зареєстрована та проживає у м. Києві, внаслідок чого дії державного виконавця є протиправними, на увагу не заслуговують, оскільки факт зміни боржником місця проживання та реєстрації не може свідчити про порушення державним виконавцем вимог закону, тому що державний виконавець діє 
на території, на яку поширюються його функції, а заявник як стягувач не позбавлений можливості звернутися з заявою про передачу виконавчого провадження до відповідного відділу державної виконавчої служби, що відповідає абзацу третьому частини першої розділу 5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5. 
У цьому випадку нарахування заборгованості зі сплати аліментів буде проводитись по відповідній місцевості, тобто новому фактичному місцю проживання та реєстрації боржника. 
Заявник у касаційній скарзі посилався на ухвалу Верховного Суду 
від 05 лютого 2021 року у справа № 2-1384/2009, в якій зазначено, що скасування за заявою боржника розрахунку заборгованості матиме негативні наслідки щодо анулювання боргових зобов`язань боржника по аліментам та їх нарахування за мінімально допустимою межею на шкоду інтересам дитини. Державний виконавець не могла передати виконавче провадження до іншої виконавчої служби за місцем проживання платника аліментів без перерахунку заборгованості з урахуванням встановлених нею обставин, унаслідок чого для обрахування заборгованості по аліментам слід брати середній заробіток у місцевості, де він проживав.
Тобто у вказаній справі № 2-1384/2009 наявні інші фактичні обставини, 
ніж ті що виникли у справі, яка переглядається Верховним Судом. У цій справі № 379/819/23 зі скаргою звернувся саме стягувач, в якого згідно з положеннями закону наявне право на подання заяви про передачу виконавчого провадження до відповідного відділу державної виконавчої служби, в якому державний виконавець проводить виконавчі дії за місцем проживання, перебування боржника. 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду 
від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не підтвердилися, висновки апеляційного суду є законними та обґрунтованими, тому колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 рокузалишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко
О. М. Ситнік
І. М. Фаловська