Справа № 489/8974/25 
Провадження № 2-а/489/11/26

РІШЕННЯ
Іменем України

24 лютого 2026 року м. Миколаїв 
Інгульський районний суд м. Миколаєва в складі
головуючого судді Микульшиної Г.А.,
із секретарем судового засідання Тищенко Д.О.,
за участі: 
представника позивача Риженка Д.О., який приймає участь у розгляді справи в режимі відеоконференції,
представника відповідача Тимошенка О.С.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, 
встановив
В листопаді 2025 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Риженка Д.О. із використанням системи «Електронний суд» звернулась до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 17.12.2024 працівником поліції відносно неї було винесено постанову про адміністративне правопорушення, відповідно до якої вона начебто керуючи транспортним засобом ЗАЗ 110307 05.12.2024 о 15:50 год. в м. Миколаєві на перехресті вулиць Садової та Ковальської проїхала перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, відповідно вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Свою провину у вчиненні даного правопорушення ОСОБА_1 заперечує. Посилається на те, що оскаржувана постанова виносилась без її участі, копію постанови вона не отримувала. Про існування даної постанови дізналась в жовтні 2025 року при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження, коли виявила, що було накладено арешт на її банківські рахунки. Зазначає про те, що обставини, викладені у постанові, не відповідають дійсності. Розпочинаючи рух по вказаному перехрестю, позивач рухалась на зелений сигнал світлофора. В той час, коли наблизилась до кінця перехрестя, ввімкнувся жовтий сигнал. Однак зупинитись, не вдаючись до екстреного гальмування, вона не могла. Окрім того вказувала, що небезпеки для інших учасників руху її маневр не створював. 
Посилаючись на вищевикладені обставини, ОСОБА_1 просить суд: визнати поважними причини пропуску строк на подачу цього позову та поновити його; визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 3679797 від 17.12.2024 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП, яка була складена 17.12.2024 та якою було накладено на неї штраф в сумі 510,00 грн. 
Згідно ухвали Інгульського районного суду м. Миколаєва від 07.11.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. 
Після усунення позивачем недоліків позовної заяви ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 14.11.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи; призначено судове засідання; представник позивача Риженко Д.О. приймає участь у розгляді справи в режимі відеоконференції. 
28.11.2025 на адресу суду від представника відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого він просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову посилається на те, що оскаржувану постанову винесено у повній відповідності до вимог діючого законодавства. Під час несення служби у м. Миколаєві, на перехресті вул. Садова та вул. Ковальська, інспектором УПП Марченком Д.С. разом з напарником було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме водій транспортного засобу ЗАЗ 11307, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив проїзд перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 8.7.3г ПДР України. Працівниками поліції було зупинено даний транспортний засіб, водієм якого виявилась ОСОБА_1 . Працівник поліції повідомив водію причини зупинки та пояснив суть правопорушення. Від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із необхідністю скористатись правом на правничу допомогу. Інспектором було прийнято рішення про відкладення розгляду справи на 06.12.2024. 06.12.2024 ОСОБА_1 подала клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. Клопотання інспектором було задоволено та відкладено розгляд справи на 17.12.2024. Оскільки в призначений час ОСОБА_1 на розгляд справи про адміністративне правопорушення не з`явилась, справу було розглянуто за її відсутності. Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується відеозаписом з авто реєстратора службового транспортного засобу працівників поліції, відео долучено до матеріалів справи. При цьому оскільки правопорушення було вчинено 05.12.2024, а з даним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду лише 03.11.2025, на серверах для збереження відеозаписів з нагрудних відео реєстраторів патрульних поліцейських відсутній відеозапис стосовно оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення – в зв`язку із закінченням строків його зберігання. 
Також 28.11.2025 на адресу суду від представника відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надійшла заява про залишення поданого позову без розгляду – оскільки позивачем пропущено строк для звернення до суду із позовом про скасування оскаржуваної постанови, яка була винесена 17.12.2024. 
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Риженко Д.О., який приймає участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Також просив не враховувати наданий відповідачем відеозапис фіксації правопорушення, оскільки він є, на його думку, неналежним доказом, оскільки знятий на відеореєстратор автомобіля патрульної поліції та скинутий на телефон працівника патрульної поліції перед передачею суду. Також просив виключити участь працівника відповідача Тимошенка О.С. у розгляді справи та журналі судового засідання, оскільки, на його думку, надана суду довіреність виключає його повноваження на представництво інтересів відповідача. Протокольною ухвалою суду представника відповідача Тимошенка О.С. допущено до участі у справі відповідно до ч. 4 ст. 55 та ч. 2 ст. 57 КАС України, з врахуванням наданої суду довіреності від 22.12.2025.
Представник відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Тимошенко О.С. в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на безпідставність заявлених вимог. Щодо наданого відеозапису пояснив, що відео з нагрудного відеореєстратора зберігаються згідно інструкції протягом 30 днів, а наданий суду відеозапис з відеореєстратора автомобіля патрульної поліції є належним відповідно до ст. 251 КУпАП та на нього є посилання у винесеній постанові. 
Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
З матеріалів справи вбачається, що під час несення служби у м. Миколаєві, на перехресті вул. Садова та вул. Ковальська, інспектором УПП Марченком Д.С. разом з напарником було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме водій транспортного засобу ЗАЗ 11307, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив проїзд перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 8.7.3г ПДР України. Працівниками поліції було зупинено даний транспортний засіб, водієм якого виявилась ОСОБА_1 . Працівник поліції повідомив водію причини зупинки та пояснив суть правопорушення. Від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із необхідністю скористатись правом на правничу допомогу. Інспектором було прийнято рішення про відкладення розгляду справи на 06.12.2024. 06.12.2024 ОСОБА_1 подала клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. Клопотання інспектором було задоволено та відкладено розгляд справи на 17.12.2024. Оскільки в призначений час Абрамова О.В. на розгляд справи про адміністративне правопорушення не з`явилась, справу було розглянуто за її відсутності. 
Вказані обставини підтверджуються копією рапорту працівника поліції від 22.11.2025 та повідомленням про запрошення до патрульної поліції (а.с. 50 зворотня сторона, а.с. 51). 
Із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3679797 від 17.12.2024 вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 05.12.2024 о 15:50 год. в м. Миколаєві, на перехресті вул. Садова та вул. Ковальська, проїхала перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора. Зафіксовано на нагрудний відео реєстратор 474002 та автомобільний відео реєстратор 70ma Smart Dash Can 1S-3cf4. Розгляд справи зафіксовано на нагрудний відео реєстратор 471801, чим порушила п. 8.7.3.ґ ПДР України. 
Вказане адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, внаслідок чого на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510,00 грн. 
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлений Правилами дорожнього руху.
Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно п. 8.7.3.ґ Правил дорожнього руху сигнали світлофора мають такі значення: жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів. 
Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до положень ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Положеннями ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачено настання адміністративної відповідальності за проїзд на заборонений сигнал світлофора.
Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень
Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Досліджуючи матеріали справи, судом встановлено наступне. 
Під час несення служби у м. Миколаєві, на перехресті вул. Садова та вул. Ковальська, інспектором УПП Марченком Д.С. разом з напарником було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме водій транспортного засобу ЗАЗ 11307, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив проїзд перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 8.7.3г ПДР України. Працівниками поліції було зупинено даний транспортний засіб, водієм якого виявилась ОСОБА_1 . 
Після чого інспектор виніс оскаржувану постанову та наклав стягнення на позивача в розмірі 510,00 грн., відповідно до санкції ч. 2 ст. 122 КУпАП. 
Факт вчинення позивачем ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху записано працівниками патрульної поліції на автомобільний відеореєстратор та відеозапис надано суду. Суд вважає, що він є належним на підставі ст. 251-252 КУпАП та враховує, що на нього міститься посилання в оскаржуваній постанові.
Зокрема, з наданого відеозапису вбачається, як автомобіль ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_1 , проїжджає перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофору. При цьому з наданого запису вбачається, що вказаний автомобіль розпочинає рух перехрестям на жовтий сигнал світлофору та завершує його на червоний. Вказаний транспортний засіб на момент проїзду перехреста був єдиним на проїзній частині, будь-яких маневрів не здійснював, рухався прямо. 
Враховуючи вищевикладене, посилання позивача на те, що вчинені нею дії не містять складу адміністративного правопорушення, – не знайшли свого підтвердження в суді та спростовані наданими доказами. 
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до ЗУ «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Факт скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, підтверджується, в тому числі, наданими представником відповідача доказами у вигляді запису з автомобільного відеореєстратора. 
Згідно із частиною першою ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, які ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою, зокрема, попередження, виявлення або фіксування правопорушення.
Наданий відповідачем відеозапис може слугувати доказом у справі про адміністративне правопорушення в розумінні норм КУпАП, а відтак зафіксовані відомості враховуються судом при винесенні рішення.
При цьому, суд вважає наданий відеозапис належним та допустимим доказом при розгляді питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки він є змістовним, узгоджується з поясненнями сторін, посилання на вказаний запис міститься в оскаржуваній постанові.
Аналізуючи обставини справи, досліджені матеріали в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, за порушення якого її було притягнуто до адміністративної відповідальності.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, №4909, параграф 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). 
Враховуючи викладене, інші аргументи позивача, визначені ним як підстави позовних вимог, не мають вирішального значення для розгляду справи по суті та не спростовують висновків суду про наявність підстав для задоволення позову. 
Також не заслуговують на увагу твердження представника позивача про пропуск позивачем строку на звернення до суду із позовом про скасування оскаржуваної постанови, оскільки у відповідності до ухвали Інгульського районного суду м. Миколаєва від 14.11.2025 суд знайшов поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду, в зв`язку з чим такий строк підлягав поновленню. При цьому, суд врахував, що оскаржувана постанова винесена відповідачем за відсутності позивача, а остання ознайомилась із нею при ознайомленні з матеріалами виконавчих проваджень.
Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи наявність в матеріалах справи доказів, які підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, що відповідає п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України.
У відповідності до ст. 139 КАС України, оскільки у задоволенні позову відмовлено – судові витрати покладаються на позивача. 
Керуючись статтями 18, 19, 241-246, 286 КАС України, суд –
вирішив:
В задоволенні позову  ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;
відповідач: Департамент патрульної поліції, ЄДРПОУ 40108646, адреса: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.
Повний текст рішення складено 24.02.2026.

Суддя Г.А. Микульшина