ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 березня 2026 року	справа № 380/25162/25	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про стягнення заборгованості з Публічного акціонерного товариства «Екватор» .
Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – позивач, ГУ ПФУ) до Публічного акціонерного товариства «Екватор» (далі – відповідач, ПАТ «Екватор»), в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених на пільгових умовах за списком № 2, за період з вересня по листопад 2025 року включно у загальному розмірі 17 372,70 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що ПАТ «Екватор» зареєстроване як юридична особа та є платником збору на загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Колишнім працівникам відповідача ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) було призначено пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 у зв`язку із їхньою зайнятістю на роботах із шкідливими і важкими умовами праці. Позивач наголошує, що відповідно до вимог пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», підприємства зобов`язані відшкодовувати Пенсійному фонду фактичні витрати на виплату та доставку таких пенсій до досягнення вказаними працівниками загальновстановленого пенсійного віку.
Позивач вказує, що на адресу відповідача щомісячно та своєчасно направлялися відповідні розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій. Однак за період з вересня по листопад 2025 року включно відповідач свій передбачений законом обов`язок не виконав, надіслані розрахунки залишив без реагування та оплати, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед бюджетом Пенсійного фонду України у заявленому розмірі (17 372,70 грн).
Ухвалою від 30 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Вказаною ухвалою суду відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву та роз`яснено наслідки неподання такого відзиву.
Судом вжито всіх залежних від нього заходів для належного повідомлення відповідача про розгляд справи. Копія ухвали про відкриття провадження надсилалася відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за його єдиним відомим та офіційно зареєстрованим у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням (трек-номер поштового відправлення 067078653067).
З наявних у матеріалах справи доказів та даних офіційного сайту відстеження поштових відправлень АТ «Укрпошта», вказане поштове відправлення прибуло до відділення поштового зв`язку за місцем знаходження відповідача (м. Старий Самбір) 15.01.2026. 
Однак, підприємство за отриманням кореспонденції не звернулося, і після закінчення встановленого терміну зберігання 29.01.2026 відправлення було повернуто на адресу суду з відміткою поштового відділення «закінчення встановленого терміну зберігання» (повернення за зворотною адресою).
Надаючи оцінку факту повернення поштової кореспонденції, суд враховує приписи пункту 5 частини 6 статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), згідно з якими днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 
Крім того, відповідно до частини 11 статті 126 КАС України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
За таких обставин, з огляду на те, що суд направив кореспонденцію за офіційною юридичною адресою ПАТ «Екватор», відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд даної адміністративної справи. При цьому, незважаючи на належне повідомлення, правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, будь-яких пояснень чи клопотань до суду не надіслав.
Згідно з частиною 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд 
в с т а н о в и в :
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Публічне акціонерне товариство «Екватор» (ідентифікаційний код юридичної особи 14312335) зареєстроване як юридична особа. 
Відповідач перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України, має статус страхувальника, а відтак є платником збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що колишнім працівникам підприємства відповідача, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , призначено пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. 
Зазначені особи набули пільговий стаж, працюючи саме на підприємстві відповідача, що є беззаперечною підставою для виникнення у ПАТ «Екватор» обов`язку з відшкодування Пенсійному фонду витрат на виплату та доставку таких пенсій до досягнення вказаними особами загальновстановленого пенсійного віку.
На виконання покладених на нього законодавством функцій, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області сформовано та направлено на адресу відповідача розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених особам, які були зайняті на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2.
Зокрема, матеріали справи містять копію Розрахунку фактичних витрат від 05.03.2025 № 1542/Р (сформованого згідно з додатком 6 до Інструкції № 21-1). 
Вказаний розрахунок разом із супровідним листом від 07.03.2025 був завчасно надісланий відповідачу рекомендованою поштовою кореспонденцією з повідомленням про вручення (штрихкодовий ідентифікатор відправлення 0601121375668), що підтверджується копією фіскального чека та поштового повідомлення. 
Жодних заперечень щодо змісту чи сум вказаного розрахунку від підприємства до територіального органу Пенсійного фонду не надходило.
Згідно з наданим позивачем зведеним розрахунком заборгованості, загальна сума невідшкодованих ПАТ «Екватор» фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій (за списком № 2) за спірний період з вересня 2025 року по листопад 2025 року включно становить 17 372,70 грн. Ця сума складається з наступних щомісячних нарахувань:
за вересень 2025 року — 5 790,90 грн (з яких: частка за ОСОБА_1 — 2 845,84 грн, за ОСОБА_2 — 2 945,06 грн);
за жовтень 2025 року — 5 790,90 грн (з яких: частка за ОСОБА_1 — 2 845,84 грн, за ОСОБА_2 — 2 945,06 грн);
за листопад 2025 року — 5 790,90 грн (з яких: частка за ОСОБА_1 — 2 845,84 грн, за ОСОБА_2 — 2 945,06 грн).
Відповідач вказану суму заборгованості у встановлені законодавством строки в добровільному порядку не сплатив, власного контррозрахунку не надав, доказів повного або часткового погашення боргу станом на день розгляду справи суду не представив.
Крім того, суд бере до уваги, що факт наявності у ПАТ «Екватор» обов`язку відшкодовувати витрати на виплату пільгових пенсій за цих же осіб у попередніх періодах вже був предметом судового розгляду. 
Так, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.02.2024 у справі № 380/26235/23, яке набрало законної сили 19.03.2024, задоволено аналогічний позов ГУ ПФУ у Львівській області та стягнуто з відповідача заборгованість за попередні періоди. 
Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам у контексті встановлених фактичних обставин справи, суд керується наступними нормами матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі — Закон № 1058-IV).
Згідно з пунктом 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Законодавець чітко визначив джерела фінансування таких пільгових пенсій. 
Відповідно до абзацу 4 пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, покриття витрат Пенсійного фонду на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», здійснюється у такому порядку: підприємства та організації вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а також на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 цього Закону — до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону за раніше діючим порядком.
Тобто, закон прямо покладає на роботодавця (страхувальника), на підприємстві якого працівник набув пільговий стаж, тягар фінансового відшкодування державі (в особі Пенсійного фонду) усіх витрат, понесених на виплату та доставку дострокової пенсії такому працівнику. Цей обов`язок діє з моменту призначення пільгової пенсії і до моменту досягнення працівником загального пенсійного віку.
Механізм та детальний порядок відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України регламентовано Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за № 64/8663 (далі — Інструкція № 21-1).
Згідно з підпунктом 6.4 пункту 6 Інструкції № 21-1, розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 «Прикінцевих положень» Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій.
Підпунктом 6.7 пункту 6 Інструкції № 21-1 імперативно визначено, що підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.
У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування, органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства у місячний строк з дня прийняття відповідного рішення (підпункт 6.8 Інструкції № 21-1).
Суд зазначає, що вказаний законодавчий механізм має солідарний характер і спрямований на забезпечення гарантій держави щодо соціального захисту громадян. Обов`язок з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій виникає у підприємства в силу прямої вказівки закону, є безумовним і покладається на роботодавця незалежно від його поточного фінансового стану, наявності коштів на рахунках, рентабельності чи загальних результатів господарської діяльності.
Як встановлено судом під час розгляду справи, позивач належним чином виконав свої обов`язки щодо інформування відповідача про суми, які підлягають відшкодуванню. Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій було надіслано ПАТ «Екватор» рекомендованим листом, що підтверджується належними доказами (фіскальним чеком, описом вкладення, поштовим повідомленням).
Відповідач вказаний розрахунок не оскаржував, жодних зауважень щодо правильності розрахунку сум заборгованості чи включення до нього вказаних осіб до органів Пенсійного фонду не подавав, однак передбачений законодавством обов`язок щодо своєчасної щомісячної сплати коштів ігнорував. 
Відтак, за період з вересня 2025 року по листопад 2025 року включно у ПАТ «Екватор» виникла заборгованість перед бюджетом Пенсійного фонду України у розмірі 17 372,70 грн.
Крім того, при вирішенні цього спору суд застосовує положення частини 4 статті 78 КАС України, згідно з якою обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.
Суд бере до уваги, що за аналогічним позовом між тими самими сторонами (ГУ ПФУ у Львівській області та ПАТ «Екватор») Львівським окружним адміністративним судом вже ухвалювалось рішення від 16.02.2024 у справі № 380/26235/23 (яке набрало законної сили 19.03.2024). 
Цим рішенням було стягнуто з відповідача заборгованість із відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за попередні періоди. Вказаний факт (преюдиція) додатково і беззаперечно підтверджує наявність у відповідача відповідного правового статусу страхувальника-роботодавця та його обов`язку щодо відшкодування таких витрат за своїх колишніх працівників.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. 
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, не спростував доводів позивача та не надав суду жодних доказів (платіжних доручень, банківських виписок тощо), які б свідчили про повне чи часткове погашення заявленої суми заборгованості у розмірі 17 372,70 грн станом на день розгляду справи.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд доходить висновку, що позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області є обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими письмовими доказами і ґрунтуються на приписах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, суд виходить із такого.
Загальні правила розподілу судових витрат визначені статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини другої статті 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Позивачем (суб`єктом владних повноважень) за подання адміністративного позову сплачено судовий збір в сумі 3 028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 09.12.2025 № 8237.
Однак, зважаючи на те, що позивачем у цій справі виступає суб`єкт владних повноважень, а витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області не понесено, правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої суми судового збору відсутні. Відтак, судові витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачем.
Керуючись статтями 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд —
у х в а л и в :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Екватор» (місцезнаходження: 82000, Львівська область, Самбірський район, м. Старий Самбір, вул. Л. Галицького, буд. 42; ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 14312335) на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10; ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 13814885) заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених за списком № 2, за період з вересня 2025 року по листопад 2025 року включно у загальному розмірі 17372 (сімнадцять тисяч триста сімдесят дві) гривні 70 копійок.
3. Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням положень статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений 25 березня 2026 року.
Суддя   Коморний О.І.