ЄУН 193/1941/25
Провадження 2-а/193/3/26

Р І Ш Е Н Н Я  
іменем України    

23 лютого 2024 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області
у складі: головуючого судді Томинця О.В.,
за участю: секретаря судового засідання Оселедець О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог: Софіївський відділ державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 

В С Т А Н О В И В:
29 грудня 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Софіївського районного суду, як адміністративного суду, з адміністративним позовом до відповідачів ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та Міністра оборони України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
В обґрунтування позову позивачка зазначила, що вона з 02.04.2024 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 та 10.07.2020 військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 визнана «непридатною в мирний час, обмежено придатною у воєнний час». 
17 грудня 2025 року через мобільний додаток «Дія» вона побачила сповіщення про відкриття Софіївським відділом державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (надалі Софіївський ВДВС) виконавчого провадження про стягнення з неї штрафу у розмірі 34 000 гривень. 
Під час звернення до Софіївського ВДВС 18.12.2025 їй було надано копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.12.2025 ВП № 79789254, з якої їй стало відомо, що підставою для відкриття виконавчого провадження стала постанова за №1188 від 02.09.2025, винесена відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_4 про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП, за якою на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 17 000 грн.
Згідно оскаржуваної постанови відповідача вбачається, що згідно пункту 2 розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21.03.2024 X" 362 І -IX в редакції Закону № 423-1Х від 12.02.2025 року, яким установлено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутись до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду. 
Оскільки вона в термін до 05.06.2025 не пройшла повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, тому вчинила порушення вимог абзацу 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та пункту 2 розділу її Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП. 
Просила суд скасувати вказану постанову відповідача, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити, оскільки вона вважає цю постанову протиправною з тих підстав, що вона не повідомлялася про її розгляд належним чином і справу було безпідставно розглянуто без її участі.
Ухвалою судді від 09 січня 2026 року поновлено строк звернення позивачки до суду з цим позовом, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у порядку спрощеного провадження.
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явився, направила до суду письмову заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позов підтримала і просила його задовольнити.
Представник відповідача, Міністерства оборони України, у судове засідання не з`явився, проте направив до суду відзив на позов згідно з яким зазначив, що Міністерство оборони України не є належним відповідачем у цій категорії правовідносин, оскільки не виносило жодних рішень, які є об`єктом оскарження позивачки, до того ж у позивачки не сформульовано жодних позовних вимог безпосередньо до Міноборони. 
Представники відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 та третьої особи Софіївського ВДВС у судове засідання повторно не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені завчасно належним чином, відзиву, письмових пояснень чи будь-яких інших заяв по суті справи від них до суду не надходило.
Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи, отже суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідачів та третьої особи.
Оскільки всі учасники справи не з`явилися у судове засідання і їхня відсутність не перешкоджає розгляду справи по суті, суд доходить висновку про можливість розглянути справу у письмовому провадженні (ч.9 ст. 205 КАС України).
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 02 вересня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 винесено постанову №1188 у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17 000 грн.
Постанова мотивована тим, що ОСОБА_1 з 02.04.2024 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 та 10.07.2020 військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 визнана «непридатним в мирний час, обмежено придатним у воєнний час». 
Згідно пункту 2 розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21.03.2024 X" 362 І -IX в редакції Закону № 423-1Х від 12.02.2025 року, яким установлено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутись до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду. 
Військовозобов`язана ОСОБА_1 в термін до 05.06.2025 не пройшла повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, чим вчинила порушення вимог абзацу 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та пункту 2 розділу її Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 Кодексу України «Про адміністративні правопорушення». 
Не погоджуючись із зазначеною постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, позивачка звернулася із цим позовом до суду.
Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.
Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Згідно до вимог ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною 3 ст.210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у випадку порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.
Відповідно до Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнний стан, який триває і по теперішній час.
Відповідно до абз. 4 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані, зокрема, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Згідно з п.69 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого постановою КМУ №560 від 16.05.2024 (в редакції, чинній станом на 09.04.2025) особи, які не проходили медичний огляд або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, направляються на військово-лікарську комісію.
Громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), можуть бути направлені на медичний огляд шляхом вручення їм повісток за наявності підстав для проходження медичного огляду відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (зокрема у разі відсутності дійсного рішення військово-лікарської комісії про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або під час дії правового режиму воєнного стану та/або наявності інших підстав, передбачених законодавством), а також направлені на такий огляд у разі, коли такі громадяни самостійно виявили бажання пройти медичний огляд.
Порядок проведення медичного огляду резервістів та військовозобов`язаних, персональний склад військово-лікарських комісій, порядок їх роботи визначаються у порядку, встановленому Міноборони (п.70 Порядку № 560).
З 09.05.2025 абзац 2 пункту 69 Порядку № 560 були внесені зміни згідно з постановою КМУ № 519 від 06.05.2025, відповідно до яких особи, які не проходили медичний огляд, або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, або які були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю) направляються на військово-лікарську комісію.
Суд звертає увагу, що статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та п.69 Порядку 560 не передбачено обов`язку військовозобов`язаного, який був визнаний тимчасово непридатним до військової служби, самостійно звернутися до ТЦК та СП за отриманням направлення для проходження військово-лікарської комісії.
Такий обов`язок установлено пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 28 червня 2023 року № 3161-IX (зі змінами, внесеними Законом № 4235-ІХ від 12.02.2025), для осіб, які були визнані обмежено придатними до військової служби, а саме, передбачено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
За змістом абз.4 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та абз. 3 пункту 69 Порядку №560, особа, у якої відсутнє дійсне рішення військово-лікарської комісії про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, направляється на медичний огляд повісткою.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що ініціатором проходження військово-лікарської комісії є не сам військовозобов`язаний, в даному випадку позивач, а саме територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Саме, коли територіальний центр комплектування та соціальної підтримки направить військовозобов`язаного на проходження військово-лікарської комісії - тільки тоді виникає обов`язок щодо його проходження.
Відповідно до ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України)).
В позовній заяві, як на підставу неправомірності прийнятої постанови вказано, що ОСОБА_1 не було належним чином повідомлено про обов`язок з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 для повторного проходження військово-лікарської комісії.
При цьому, суд звертає увагу, що дійсно в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачу були направлені повістки або вручено направлення на проходження військово-лікарської комісії. Отже, суд доходить висновку, що матеріали справи не містять належних документів, які підтверджують направлення позивача на медичний огляд, у зв`язку з чим відповідачем недоведено факту відмови позивача від проходження військово-лікарської комісії.
Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд звертає увагу на те, що згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дактарас проти Литви» від 24 листопада 2000 року зазначено про те, що обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція.
Таким чином, наявність усіх юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
З матеріалів справи також судом установлено, що позивачка є внутрішньо-переміщеною особою з 07.06.2022 з м. Кремінне Луганської області (а.с.14).
Згідно довідки військово-лікарської комісії від 02.09.2025, проведеного при ІНФОРМАЦІЯ_2 (Софіївка), солдат (запасу) ОСОБА_1 , на підставі ст. 29б, 30б, 31б та 42б графи ІІ розкладу хвороб, придатна лише до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони (а.с.15). 
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив, що жодними належними та допустимим доказами відповідачем не доведено факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, що свідчить про необґрунтованість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний суд, має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, суд вважає, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, а тому постанова №1188 від 02.09.2025 по справі про адміністративне правопорушення, винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у розмірі 17 000,00 грн. підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відповідно до положень ст.286 КАС України належить закрити.
Керуючись ст. 2, 8, 9, 72-77, 90, 241- 246, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог: Софіївський відділ державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - задовольнити.
Скасувати постанову №1188 по справі про адміністративне правопорушення, винесену 02 вересня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , за якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст.210 КУпАП, - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення, тобто 23.02.2026.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстроване місце перебування як ВПО: АДРЕСА_1 .
Відповідач 1: ІНФОРМАЦІЯ_6 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .
Відповідач 2: Міністерство оборони України, ЄДРПОУ 00034022, місцезнаходження: 03168, м. Київ-168, проспект Повітряних сил України, буд. 6.
Третя особа: Софіївський відділ державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ЄДРПОУ: 34898305, місцезнаходження: 53100, Дніпропетровська область, Криворізький (Софіївський) район, с-ще Софіївка, вул. Спортивна, буд. 10-А.

Суддя          О. В. Томинець