Номер провадження: 22-ц/813/4448/26 
Справа № 493/617/24
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2026 року          м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кострицького В.В.,
суддів: Назарової В.А., Лозко Ю.П.,
розглянув в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 
на заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 30 січня 2025 року
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
установив:
Короткий зміст позовних вимог.
ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики №78253639 у розмірі 33250 грн. та судових витрат у розмірі 3028 грн.
Свої вимоги обґрунтовують тим, що 21.03.2023р. між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_2 укладений договір позики №78253639 на підставі якого відповідачу наданий кредит у розмірі 9500,0 грн. строком на 30 днів.
14.06.2021р. між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір факторингу №14/06/21 відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги в тому числі і до ОСОБА_2 за кредитним договором №78253639 від 21.03.2023р.
Відповідач належним чином умови договору не виконує внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 33250,0 грн., які позивач просить стягнути на свою користь.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 30 січня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором від 21.03.2023 р. №78253639 у розмірі 33250,0 грн.. та судовий збір у розмірі 3028,0 грн. 
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 21.03.2023 р. №78253639 не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 33250,0 грн., що підтверджується наданими позивачем доказами, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. 
Доводи апеляційної скарги.
Не погодившись із вказаним рішенням ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 30.01.2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення яким в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити в повному обсязі.
В апеляційній скарзі відповідач вказує, що вимоги позивача були необґрунтованими, такими що не ґрунтуються на умовах договору №78253639 та відверто завищені і, відповідно, не підлягали задоволенню, оскільки відсотки за користування позикою можуть бути нараховані лише за період дії договору позики (30 днів) у розмірі 7125 грн.
У копії Договору позики №78253639 передбачений порядок надання кредиту у безготівковій формі, проте немає жодного доказу його фактичного виконання і перерахування або виплати кредитних коштів відповідачу. 
Розрахунок заборгованості, Договір позики №78253639, витяг з реєстру боржників №10, Акт прийому-передачі Реєстру боржників №10 від 21.09.2023, договір факторингу №14/06/21 які були надані суду позивачем, не є доказом наявності заборгованості по договору, оскільки не належить до засобів доказування, передбачених ст. 76 ЦПК України, і не є первинним бухгалтерським документом. 
Посилання позивача на ці документи як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованим, оскільки вищеперелічені документи є внутрішніми документами фінансових установ та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.
Скаржник вказує, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» є неналежним позивачем у вказаній справі скільки права та законні інтереси даної особи не були порушені так як Позивач не набув право вимоги до ОСОБА_2 .
Зазначає, що на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником. За таких обставин передати право вимоги за зобов`язанням, яке взагалі не існувало на момент укладення договору факторингу неможливо. Копії Витягу з реєстру боржників №10 до Договору факторингу №14/06/21 не містить в собі підписів та печаток Директора ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» - Владислава Білана та Генерального директора ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», в місці для підпису міститься лише слово «Підпис». Отже даний документ не може належним чином підтвердити те, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення кредитів» отримала право вимоги до ОСОБА_2 саме в такому розмірі.
Наголошує на тому, що матеріали справи не містили жодних доказів вручення ОСОБА_2 даної ухвали про відкриття провадження та повісток про виклик у судові засідання або повідомлення про проведення судових засідань в рамках даної справи.
Щодо явки сторін.
Згідно ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Отже, розгляд цивільної справи з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім справ зазначених в ч. 4 ст. 274 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України.
Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 33250 грн. і є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний розгляд вказаної справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
Позиція апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги і відзиву, судова колегія до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає вказаним нормам, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21.03.2023р. між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_2 укладений договір позики №78253639 на підставі якого відповідачу наданий кредит у розмірі 9500,0 грн. строком на 30 днів, знижена процентна ставка 2,5 %, процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70 % (а.с.6-8).
14.06.2021р. між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір факторингу №14/06/21 відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги в тому числі і до ОСОБА_2 за кредитним договором №78253639 від 21.03.2023р. (а.с.9-14).
Згідно розрахунку заборгованості станом на 29.02.2024 року за відповідачем рахується заборгованість за кредитним договором № 78253639 від 21.03.2023р. у розмірі 33250,0 грн., з яких 9500,0 грн. заборгованість за тілом кредиту; 23750,0 грн. заборгованість за відсотками (а.с.15)..
Задовольняючи позов, суд виходив з факту невиконання відповідачем зобов`язань за договором позики. 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205,207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, передбачають відповідь особи, якій адресові на пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Так, з матеріалів справи вбачається, що договір позики № 78253639 від 21 березня 2023 року підписаний ОСОБА_2 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (z0n03YDvr3) (а.с. 7 зв.). 
Також матеріалами справи встановлено, що Додаток № 1 до договору позики № 78253639 від 21 березня 2023 року також підписано ОСОБА_2 електронним підписом одноразовим ідентифікатором (z0n03YDvr3) (а.с. 8 зв.).
За таких обставин колегія суддів вважає, що сторонами погоджено всі істотні умови кредитного договору, оскільки дані електронні договори містять істотні умови щодо суми кредиту, дати їх видачі, строк надання коштів, розмір процентів та умови кредитування, при цьому вказані договори недійсними або неукладеними не визнавалися.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено факту перерахування коштів на виконання договорів позики, колегія суддів звертає увагу на те, що заперечуючи факт перерахування грошових коштів, відповідач не надав до суду жодних доказів на спростування належності йому як банківської картки, так і номеру мобільного телефону (наприклад, довідки з банку та від мобільного оператора щодо зареєстрованих на ім`я відповідача банківських карток та номерів телефонів), зважаючи на те, що тягар доказування відсутності заборгованості та факту укладення договору у даній категорії спорів покладено саме на відповідача. А оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України), колегія суддів вважає, що даний процесуальний обов`язок відповідачем не виконано, у зв`язку з чим дані доводи апеляційної скарги є неспроможними.
Колегія судів звертає увагу, що відповідачем не надано до суду доказів, які спростовували б розрахунки заборгованості, не надано контр розрахунків, також відповідачем не доведено відсутність заборгованості.
Відповідач, в обґрунтування своїх заперечень та доводів щодо незгоди з рішенням суду першої інстанції, указував на те, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів, однак, наголошуючи на відсутності доказів наявності заборгованості за отриманими ним коштами, які за умовами договору переховувались в безготівковій формі на платіжну банківську картку, не надав ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду виписки по зазначеному картковому рахунку за спірні періоди на підтвердження факту погашення ним заборгованості у повному обсязі, враховуючи, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не є первісним кредитором та не є банківською установою.
Разом із тим, колегія суддів враховує, що на час апеляційного перегляду цієї справи, договір №78214553639 від 21 березня 2023 року, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався.
Відповідно до положень статей1077,1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Тобто, відповідач ОСОБА_2 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" у тому ж обсязі, що і перед первісними кредиторами.
За статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі № 5026/886/2012 тощо).
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.
Статтею 55 ЦПК України передбачено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 530/1995/18, провадження № 61-697св21, викладено загальний правовий висновок, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Так, з матеріалів справи вбачається, що 14.06.2021р. між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.
Згідно п. 1.1. Договору факторингу, згідно умов цього Договору Фактор зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов?язань за якою настав до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов?язання (Позики), плату за Позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить Клієнту.
Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних Реєстрах Боржників, які формуються згідно Додатку № 1 є невід?ємною частиною
Згідно п.1.2 Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід?ємною частиною цього Договору.
Відповідно до Реєстру боржників № 10 від 21.09.2023 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 (витяг з Реєстру боржників №10 додається), ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 33250 грн., з яких: 9500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 23750 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0 грн. - сума заборгованості за пенею відсотками; 0 грн. - сума заборгованості за пенею.
Відповідно до п.2.1.7. Договору факторингу, На день підписання відповідного Реєстру Боржників, Право Вимоги, яке відступається за відповідним Реєстром Боржників, не перебуває в заставі, дійсно має місце заборгованість Боржників перед Клієнтом, що ця заборгованість виникла на законних підставах (незалежно від наявності факту прострочки зобов?язань з боку Боржників, але за наявності законних підстав для стягнення заборгованості), що вона повністю не погашена, не прощена, не стягнена, а також, що права вимоги повернення заборгованості по Боржникам не відступлені Клієнтом третім особам, Клієнтом не укладено угод про заміну зобов?язань по поверненню такої заборгованості іншими зобов?язаннями.
Відповідно п.1.3. Договору факторингу з відповідними змінами внесеними Додатковою угодою № 2 від 28.07.2021, ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов?язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за Кредитним договором ТОВ «ФК «ЄАПБ», повідомити Боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних ТОВ «ФК «ЄАПБ», надати інформацію передбачену чинним законодавством про ТОВ «ФК «АПБ», у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства.
Згідно п. 3.7. Договору факторингу, ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов?язується перерахувати на банківський рахунок ТОВ «ФК «ЄАПБ», будь-які грошові кошти, отримані від Боржників на виконання ними своїх зобов?язань за Договорами позики, Право вимоги за якими відступлено Фактору, після передачі Права вимоги до Фактора.
Таким чином, в разі сплати Відповідачем коштів на рахунок Первісного Кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «АПБ» та зараховані на погашення існуючої заборгованості.
Таким чином, позивач належними та допустимими доказами довів обставини щодо його права вимоги до ОСОБА_2 , яке перейшло до нього на підставі вказаного вище договору факторингу, які у судовому порядку недійсними не визнавався, тобто презумпцію його правомірності скаржником не спростовано, тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності у позивача права вимоги, колегія суддів відхиляє.
Щодо відсутності підпису на витягах з реєстру, то апеляційний суд звертає увагу, що за загальним правилами діловодства у витязі (у тому числі із Реєстру боржників) відтворюється реквізит «Підпис» без особистого підпису, а сам Витяг має підпис особи, яка фактично сформував Витяг (у даному випадку представника ТОВ «ФК «ЄАПБ» Костюшок П.М.) (а.с. 14).
Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надала належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитними договорами, а також наявність у відповідачки грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем.
Посилання скаржника на те, що Договір Позики № 78253639 був укладений 21.03.2023, тоді як договір факторингу №14/06/21 був укладений 14.06.2021 (за 2 роки до), тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником, не заслуговують на увагу, адже, як вже зазначалось вище, частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога),а також право вимоги, яке виникне в майбутньому(майбутня вимога).
Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08.11.2023 у справі № 206/4841/20 (провадження № 14-55цс22).
Посилання скаржника, що матеріали справи не містили жодних доказів вручення ОСОБА_2 ухвали про відкриття провадження та повісток про виклик у судові засідання або повідомлення про проведення судових засідань в рамках даної справи, колегія суддів не приймає до уваги зважаючи на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що копію позовної заяви з додатками та копію ухвали про відкриття провадження ОСОБА_2 отримав в приміщенні суду, що підтверджується його розписом на а.с.44., відповідно суд апеляційної інстанції не вбачає порушення норм процесуального права судом першої інстанції.
При цьому, вирішуючи питання про стягнення сум заборгованості за відсотками колегія суддів враховує, що за змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Так, згідно матеріалів справи встановлено, що за договором позики №78253639 від 21.03.2023 року, ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 9500 грн. на строк до 21.04.2023 року (п. 2.1 та п. 2.2). Згідно розрахунку за договором №78253639 від 21.03.2023 року (додаток № 1 до договору) визначено загальна вартість позики та процентів у розмірі 16625,00 грн., з яких 9500 грн. сума позики, 7125 грн. нараховані проценти за користування позикою (а.с. 8).
Отже, колегія суддів за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, приходить до висновку, що з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за договором позики: № №78253639 від 21.03.2023 року у розмірі 16625,00 грн., з яких 9500 грн. сума позики, 7125 грн. нараховані проценти за користування позикою, що ґрунтується на чітко обумовлених між сторонами договорів позики умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування. 
При цьому, колегія суддів вважає, що визначені умовами договорів проценти за користування кредитом, можуть бути нараховані лише в межах строку кредитування. Після закінчення строку кредитування кредитор має право на застосування відповідальності за невиконання грошового зобов`язання в порядку, визначеному ч.2 статті 625 ЦК України, проте, таких вимог позивачем заявлено не було.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що п. 6 Договору позики: № 78253639 від 21.03.2023 року передбачено, що позичальник має право продовжити строк користування Позикою (пролонгація). Продовження строку користування позикою здійснюється за зверненням позичальника в електронній формі через особистий кабінет позичальника шляхом укладання додаткової угоди. 
Проте матеріали справи не містять підтвердження звернення позичальника, щодо продовження строку користування позикою, що підтверджує факт закінчення строку дії договору.
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 є частково доведеними, а тому вона підлягає частковому задоволенню.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Щодо судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 62957 від 15.03.2024 (а.с. 4).
Оскільки за результати перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції апеляційним судом встановлено наявність підстав для зміни оскаржуваного рішення в частині заявленого позивачем та задоволеного судом першої інстанції розміру заборгованості по кредиту, у відповідності до положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України, апеляційним судом здійснюється розподіл судових витрат з урахуванням заявлених позовних вимог. Відповідно розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача становить 1514,00 грн.
За подання апеляційної скарги скаржником сплачено судовий збір у розмірі 3633,60 грн, що підтверджується квитанцією № 8392-8395-5894-3330 від 03.10.2025.
Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, розмір судового збору, який підлягає стягненню з позивача становить 1816,80 грн.
Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Таким чином, з Товариства з Обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 302,80 грн судового збору (1816,80 – 1514,00).
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 30 січня 2025 року змінити, зменшивши розмір заборгованості за договором позики, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ЄДРПОУ 35625014) з 33250,00 гривень до 16625,00 гривень.
В частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судового збору за подання позову у розмірі 3028,00 грн рішення суду скасувати.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ЄДРПОУ 35625014) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 302,80 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя       В.В. Кострицький

Судді         М.В. Назарова

Ю.П. Лозко